ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року	Львів	Справа № 140/2970/25 пров. № А/857/31587/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Матковської З.М., Шевчук С.М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ековіст”, 
на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року про залишення заяви без розгляду (суддя – Смокович В.І., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №140/2970/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Ековіст” до Хмельницької митниці,
про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

У березні 2025 року позивач ТОВ “Ековіст” звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Хмельницької митниці, в якому просив визнати протиправними і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA400030/2024/000077/2 від 04 листопада 2024 року; №UA400030/2024/000076/2 від 04 листопада 2024 року; №UA400030/2024/000075/2 від 04 листопада 2024 року; №UA400030/2024/000080/2 від 07 листопада 2024 року; №UA400030/2024/000078/2 від 06 листопада 2024 року. Стягнути на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів №UA400030/2024/000077/2 від 04 листопада 2024 року; №UA400030/2024/000076/2 від 04 листопада 2024 року; №UA400030/2024/000075/2 від 04 листопада 2024 року; №UA400030/2024/000080/2 від 07 листопада 2024 року; №UA400030/2024/000078/2 від 06 листопада 2024 року. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕКОВІСТ” за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці судовий збір у розмірі 2721,42 грн.. 
02.07.2025 представник позивача подав до суду першої інстанції заяву, у якій просив стягнути з Хмельницької митниці на користь ТОВ «ЕКОВІСТ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.. 
Хмельницька митниця подала заперечення на заяву сторони позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 заяву адвоката Коберського Андрія Павловича про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕКОВІСТ” до Хмельницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень - залишено без розгляду. 
З цією ухвалою суду першої інстанції від 11.07.2025 не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт оскаржувану ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що ТОВ «ЕКОВІСТ» в позовній заяві повідомило про те, що підприємство очікує понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 25000,00 грн., тобто таким чином виконало вимогу ч.7 ст.139 КАС України. Вказує, що заяву із усіма підтверджуючими письмовими доказами про ухвалення додаткового рішення, в якій позивач просив стягнути з Хмельницької митниці на користь ТОВ «ЕКОВІСТ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн., подано ТОВ «ЕКОВІСТ» 02.07.2025 року, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по справі та дотримано вимоги КАС України щодо подання відповідної заяви, з попереднім поданням заяви (повідомлення), яка була відображена в позовній заяві. Тому скаржник вважає, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права залишив без розгляду клопотання позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати ухвалу суду від 11.07.2025 з питань залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо судових витрат та ухвалити нове рішення, яким клопотання ТОВ «ЕКОВІСТ» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу про справі задовольнити повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Так, згідно з ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Матеріалами справи підтверджено, що розгляд справи по суті завершено ухваленням 30.06.2025 Волинським окружним адміністративним судом рішення, яким позов задоволено повністю, результат якого наведено в описовій частині цієї постанови. 
Проте, судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 заяву представника позивача про стягнення витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у цій адміністративній справі залишено без розгляду, на підставі ч.7 ст.139, ч.3 ст.143 КАС України. 
Переглядаючи вказану ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про її законність та обґрунтованість, з огляду на наступне. 
Згідно ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат пов`язаних із розглядом справи, у відповідності до ч.2 ст.132 КАС України, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України). 
Згідно із ч.3 ст.143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 
Відповідно до ч.5 ст.143 КАС України, у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. 
Статтею 252 КАС України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. 
Колегія суддів враховує, що вирішивши залишити без розгляду заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі, окружний суд дійшов висновку, що з огляду на приписи частини третьої статті 143 КАС України, докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, що наведена у постанові від 07.07.2023 у справі №340/2823/21, частина сьома статті 139, частини третя, четверта статті 143 КАС України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів. Вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останнім етапом - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України. 
Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині позовної заяви узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами розгляду справи не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення. 
У розглядуваній справі суд встановив, що у позовній заяві позивач вказав, що очікує понести витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн. Тобто, позивачем наведено лише попередній орієнтовний розрахунок можливих понесених судових витрат. Докази на підтвердження понесених судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн стороною позивача додано лише до заяви про стягнення судових витрат після ухвалення рішення суду у справі. 
Вірно звернув увагу суд першої інстанції, що у прохальній частині позовної заяви зазначено про стягнення на користь позивача сплаченого при зверненні до суду судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. У той же час вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у прохальній частині позову не заявлено. 
При тому, вказаний у позові орієнтовний попередній розрахунок очікуваних понесених судових витрат не може вважатись заявою, поданою в розумінні ч.7 ст.139 КАС України. 
Верховний Суд у постанові від 20.08.2024 під час розгляду справи №280/3862/20 зробив висновок, що зазначення у прохальній частині позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат з відповідача не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань, суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення на момент ухвалення рішення у суду. 
З врахуванням того, що позивач зазначив лише загальні відомості щодо можливого розміру судових витрат на правничу допомогу, що будуть понесені ним в ході розгляду справи, до ухвалення у справі рішення не надав доказів на підтвердження понесення таких витрат, як і не вказав будь-яких причин, які унеможливлюють подання ним вчасно відповідних доказів, а також не повідомив про наявність поважних причин, які зумовили необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, правильного дійшов висновку суд першої інстанції про залишення заяви сторони позивача без розгляду відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, і такий висновок суду не спростований доводами апеляційної скарги позивача. 
З наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної врахуванням інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування. 

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив: 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ековіст” – залишити без задоволення. 
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року про залишення заяви без розгляду в адміністративній справі №140/2970/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Ековіст” до Хмельницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	С. М. Шевчук