Справа №592/14344/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Титаренко В. В.	
Номер провадження 33/816/1063/26 	Суддя-доповідач Терещенко О. І. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Терещенко О.І., розглянув з участю секретаря судового засідання Вербицької Д.А., захисників особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокатів Мовчана Р.А., Босої О.О. у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мовчана Р.А. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
УСТАНОВИЛА:
Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн та з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Згідно із вказаною постановою, 25 серпня 2025 року о 10:27 год у м. Суми по вул. Роменській, 100 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Caddy, н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також в найближчому закладі охорони здоров`я КНП СОР "ОКМЦСНЗ" категорично відмовився, що зафіксовано на відеореєстратори Xiaomi Yi Car Dvr, Motorola Solutions VB400. ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР. 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, захисник Мовчан Р.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2026 року скасувати та закрити провадження у справі за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Встановивши, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, співробітники поліції провели огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не будучи уповноваженими на те особами, оскільки у разі виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння він підлягав огляду в іншому порядку, встановленому для військовослужбовців. Окрім того, ОСОБА_2 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-20 КУпАП, а не за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На момент зупинення транспортного засобу він знаходився при виконанні обов`язків військової служби, оскільки за усним наказом командира перевозив на автомобілі майно підрозділу, в тому числі зброю і набої, здійснював забезпечення військових позицій засобами ураження, тобто на момент складання протоколу він безпосередньо виконував бойове завдання. Можливо в нього були присутні ознаки вживання алкогольних напоїв (запах) за день до зупинки транспортного засобу, але це вказує на те, що він діяв в умовах крайньої необхідності, адже вимушений був керувати автомобілем, бо йому необхідно було терміново доставити бойове спорядження до місця збору в умовах воєнного стану, для відправлення такої зброї на лінію фронту для відбиття сил агресора, які становили реальну, а не уявну, загрозу громадському порядку, життю і здоров`ю людей та територіальної цілісності України в цілому. Вищезазначені обставини свідчать про те, що він міг знаходитися в стані крайньої необхідності, що не було перевірено поліцейськими, які склали протокол про адміністративне правопорушення. Окрім того, на теперішній час і до цієї події ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягувався, а позбавлення його права керування транспортними засобами може мати негативні наслідки для виконання завдань із відсічі збройної агресії російської федерації. 
09 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» надійшло доповнення до апеляційної скарги захисника Босої О.О., у якому остання зазначила, що відеозапис наданий суду від 26 серпня 2025 року, однак на ньому відсутня фіксація факту керування ОСОБА_1 25 серпня 2025 року о 10:27 год транспортним засобом у м. Суми по вулиці Роменській. Із відеозапису подій з участю ОСОБА_1 неможливо встановити, яким чином працівники поліції установили наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння. Вони не повідомили про наявність у нього конкретних ознак алкогольного сп`яніння, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані сп`яніння. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що зупинку транспортного засобу Збройних Сил України та проведення процедури огляду на стан сп`яніння діючого військовослужбовця ОСОБА_1 проведений неуповноваженою особою.
Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, причин неприбуття не повідомив, про день, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.
Згідно з вимогами ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
У зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь головуючої судді щодо змісту оскарженої постанови та доводів апеляційної скарги і доповнень до неї, захисників ОСОБА_1 - адвокатів Мовчана Р.А., Босу О.О., які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримала у повному обсязі та дійшла правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з урахуванням:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 434440 від 26.08.2025; 
- направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26 серпня 2025 року;
- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 26 серпня 2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі; 
- довідки про надання інформації від 28 серпня 2025 року; 
- відеозаписів, на яких зафіксовані факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також відмова останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.
У ч. 2 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Переглядом відеозаписів установлено, що під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 вони повідомили йому, що зупинили автомобіль під його керуванням через перевищення швидкості, а потім запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, а у разі незгоди також у медичному закладі, оскільки у нього присутній запах алкоголю. Вони роз`яснили йому права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, на що він категорично відмовився від проходження огляду як на місці зупинки, так і в медичному закладі та повідомив, що позавчора вживав алкогольні напої.
Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 правові наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і повідомили про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, розгляд якого відбудеться в суді о 09 год 09 вересня 2025 року. ОСОБА_1 на пропозицію поліцейських підписатися у протоколі та акті і отримати їх копії категорично відмовився. Працівники поліції роз`яснили останньому положення санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відсторонили його від керування до повного витверезіння.
Враховуючи викладене, у даному випадку працівниками поліції правильно була розцінена поведінка ОСОБА_1 як не бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку.
За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що долучені до протоколу відеозаписи є достатніми для того, щоб зробити висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
З огляду на викладене апеляційний суд не приймає доводи захисту про те, що оскаржена постанова винесена з порушенням норм процесуального права з огляду на безпідставність та розцінює їх як спосіб захисту свого підзахисного з метою уникнення ним відповідальності за вчинене.
Апеляційний суд зазначає, що не ґрунтуються на вимогах закону доводи захисту про те, що ОСОБА_2 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-20 КУпАП, а не за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки на момент зупинення транспортного засобу він знаходився при виконанні обов`язків військової служби, з огляду на таке.
Статтею 15 КУпАП передбачені особливості адміністративної відповідальності військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, за вчинення адміністративних правопорушень, зокрема відповідно до частини першої цієї статті військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Положеннями статті 266-1 КУпАП визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.
При цьому суд зазначає, що в статті 266-1 КУпАП не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортними засобами.
Отже, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, здійснюється в загальному порядку, встановленому статтею 266 КУпАП.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що диспозиція статті 172-20 КУпАП передбачає відповідальність за розпивання алкогольних напоїв, появу на території військової частини в нетверезому стані або виконання обов`язків військової служби в стані сп`яніння, а також відмову від огляду саме у зв`язку з виконанням таких обов`язків. Проте, вказана норма за жодних обставин не охоплює таку протиправну діяльність, як керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмову водія від огляду на стан сп`яніння під час руху дорогами загального користування. Керування транспортним засобом є особливим видом діяльності, пов`язаним із джерелом підвищеної небезпеки, що виділяє суб`єкта такого діяння у спеціальну категорію - «водій».
При цьому адміністративна відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху, в тому числі відмова водія від проходження огляду, встановлена спеціальною нормою - статтею 130 КУпАП. Дана стаття розміщена у Главі 10 КУпАП, яка регулює правовідносини виключно у сфері транспорту та шляхового господарства. Оскільки ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля і рухався вулицею міста, він виступав як учасник дорожнього руху, на якого повною мірою поширюється дія Правил дорожнього руху України та санкції, передбачені за їх порушення. 
Апеляційний суд зазначає, що повноваження органів Національної поліції, визначені статтею 255 КУпАП, надають їм право складати протоколи за статтею 130 КУпАП стосовно будь-якого водія, незалежно від його професійного статусу чи місця роботи.
Натомість склад правопорушення, передбачений статтею 172-20 КУпАП, за своєю суттю є військовим проступком, матеріали за яким уповноважена оформлювати лише Військова служба правопорядку або командири частин у разі виявлення порушень безпосередньо в межах несення служби чи на території військових об`єктів. Оскільки в діях ОСОБА_1 має місце факт порушення п. 2.5 ПДР (невиконання обов`язку водія пройти огляд), то ці дії не можуть кваліфікуватися за статтею 172-20 КУпАП, оскільки остання не передбачає відповідальності за правопорушення на транспорті. 
Відтак, суд першої інстанції правильно визначив, що статтю 130 КУпАП неможливо замінити статтею 172-20 КУпАП, оскільки ці норми мають різні об`єкти посягання та різні склади правопорушень, а наявність у особи статусу військовослужбовця не створює для неї імунітету від відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху на загальних підставах. 
Як установлено з досліджених відеозаписів, ОСОБА_1 був зупинений в м. Суми поза межами території будь-якої військової частини та був одягнутим у військову кофту, звичайні цивільні повсякденні футболку та шорти, взутий був у гумові капці. Він не просив викликати представників ВСП, лише хотів вирішити питання без складання протоколу за ст. 130 КУпАП. На пасажирському сидінні поряд із ОСОБА_1 сидів чоловік, теж одягнутий в цивільний одяг. ОСОБА_1 повідомив, що позавчора вживав алкогольні напої, а тому боїться проходити огляд. Під час складання поліцейськими протоколу, а саме о 10:47 год 26 серпня 2025 року, він запитував чи ще довго, оскільки мав кудись приїхати до 11 години, але при цьому він не повідомив, що виконує бойове завдання. ОСОБА_1 керував звичайним цивільним легковим автомобілем, багажник якого був порожнім, що спростовує доводи захисту про необхідність забезпечення військових позицій засобами ураження та виконання бойового завдання в умовах крайньої необхідності. 
Окрім того, не знайшли свого підтвердження доводи захисту про те, що автомобіль Volkswagen Caddy, н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , належить військовій частині, бо будь-які належні та допустимі докази на підтвердження цього у матеріалах справи відсутні.
Отже, висновки судді суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП є законними та обґрунтованими, а доводи захисту про відсутність складу правопорушення є необґрунтованими.
Не погоджується апеляційний суд з доводи захисника про те, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_3 про наявність у нього конкретних ознак алкогольного сп`яніння, оскільки після зупинки транспортного засобу під керуванням останнього поліцейські повідомили йому причину зупинки та в подальшому про те, що у нього присутній запах алкоголю. Останній цього не заперечував та зазначив, що позавчора вживав алкогольні напої, однак не повідомив у якій кількості.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 перебував у стані крайньої необхідності, апеляційний суд вважає безпідставними з таких підстав.
Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Так, захисник не надав до апеляційної скарги доказів, що правопорушення вчинене в стані крайньої необхідності. З відеозапису теж неможливо встановити інформацію про вчинення правопорушення в стані крайньої необхідності.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 26 серпня 2025 року перебував у районі розосередження в населеному пункті Солідарне Сумської області та бойових завдань не виконував, що свідчить про відсутність такої обставини у діях останнього як крайня необхідність.
Не враховує апеляційний суд доводи захисту про те, що від указаних дій ОСОБА_1 негативних наслідків не настало, оскільки це поняття відносне, бо він керував засобом підвищеної небезпеки.
Також захисник Боса О.О. зазначила, що наданий суду відеозапис від 26 серпня 2025 року, однак на ньому відсутня фіксація факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом 25 серпня 2025 року о 10:27 год у м. Суми по вулиці Роменській. 
Апеляційний суд зазначає, що згідно з протоколом він складений 26 серпня 2025 року та в його описовій частині дійсно зазначено, що 25 серпня 2025 року о 10:27 год у м. Суми по вул. Роменській, 100 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Caddy, н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. 
Разом цим, переглядом відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Caddy, н.з. НОМЕР_1 саме 26 серпня 2025 року.
Вказана помилка, допущена поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, на думку апеляційного суду, є очевидною опискою, яка за загальним правилом не може бути підставою для визнання такого доказу неналежним чи недопустимим.
Окрім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості зазначити у протоколі про адміністративне правопорушення свою незгоду із викладеними у ньому відомостями. Однак, зауважень чи заперечень щодо складеного протоколу про адміністративне правопорушення у відповідній графі протоколу він не висловлював, від його підпису та надання пояснень по суті порушення відмовився.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст. 255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом у цій справі.
Отже, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді суду першої інстанції, викладені в постанові, і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі, як про те ставить питання захисники, ними не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а викладена позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, що направлена на уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
З урахуванням установлених судом обставин апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених суддею обставин справи.
Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскарженої постанови, під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції не допущено.
Враховуючи зазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржену постанову судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись статтею 294 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИЛА:
Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Мовчана Романа Анатолійовича - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  О.  І.  Терещенко