Єдиний унікальний № 946/502/26 
Провадження № 3/946/317/26 

ПОСТАНОВА
Іменем України

20 березня 2026 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Бурнусус О.О. ознайомившись з адміністративними матеріалами, які надійшли з відділу організації несення служби в місті Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, – 

ВСТАНОВИВ:

27.01.2026 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 575927, складений 26.01.2026 року відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 26.01.2026 року о 14 годині 50 хвилин в м. Ізмаїл, вул. Запорозьких козаків водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом KІА RІО, номерний знак НОМЕР_1 по вул. Хотинська, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Запорозьких козаків, не надав перевагу в русі транспортному засобу MAN TGL 8.180, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїв зіткнення. При ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 16.11. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями), згідно яких, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
За даним фактом відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП – порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
В судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Романенко О.О. не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд протоколу про адміністративне правопорушення були належним чином повідомлені.
05.02.2026 року адвокат Романенко О.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , надала до суду заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, якими зазначила, що з поданим протоколом та обставинами, викладеними в ньому, не погоджується, вважає притягнення до адміністративної відповідальності необґрунтованим. ОСОБА_1 не проживає та не зареєстрований у м. Ізмаїл, тому не володіє спеціальними знаннями щодо місцевої організації дорожнього руху. Під час керування транспортним засобом він керувався виключно вимогами правил дорожнього руху України, а саме дорожніми знаками, дорожньою розміткою, фактичною організацією дорожнього руху на момент події. Будь-яких дорожніх знаків, які б визначили статус дороги як головної, у місці вчинення ДТП не було встановлено, у зв`язку з чим він об`єктивно не міг визначити інший порядок пріоритету руху, окрім передбаченого загальними правилами проїзду нерегульованих перехресть. Докази порушення ним Правил дорожнього руху, які б стали причиною ДТП, відсутні. На перехресті, яке ОСОБА_1 перетинав, були відсутні дорожні знаки пріоритету. Як вбачається зі схеми місця ДТП, що долучена до матеріалів справи, дорожні знаки пріоритету, зокрема: «Дати дорогу» (2.1) та «Головна дорога» (2.3), відсутні, що прямо зафіксовано в схемі та не спростовано жодним доказом. Відповідно до п. 16.12 Правил дорожнього руху України, у разі відсутності знаків пріоритету перехрестя вважається рівнозначним, і водії керуються правилом «перешкоди справа». Таким чином, твердження про те, що ОСОБА_1 виїжджав із «другорядної дороги», є безпідставним припущенням, яке не підтверджене жодним доказом. На відео запису, доданому до матеріалів справи працівниками поліції показано місце ДТП та зафіксовано відсутність знаку «Дати дорогу» (24 хв.) перед виїздом на головну дорогу. Крім того, зафіксовано, що відсутня відповідна розмітка, яка б зобов`язувала водія пропустити транспорт, що рухається по головній дорозі.
Також захисник долучив до матеріалів справи фотознімки із зображенням місця ДТП та флеш носій, на якому зафіксовано місце ДТП та знаки, які були встановлені для водії, що рухались по голій дорозі, а саме водій вантажного автомобіля, з яким було зіткнення. 3 матеріалів справи та фактичних обставин ДТП вбачається, що знаки пріоритету дорожнього руху були встановлені лише на попередньому перехресті, яке передувало місцю дорожньо-транспортної пригоди. Так, перед першим перехрестям, розташованим до місця ДТП, з лівого боку від напрямку руху водія, який рухався по іншій дорозі, було встановлено дорожній знак «Головна дорога», а також заборонний знак «Рух вантажних автомобілів заборонено». Після завершення вказаного перехрестя відсутній дорожній знак «Кінець головної дороги», а також відсутні будь-які повторювальні знаки пріоритету, які б підтверджували статус дороги як головної на наступній ділянці дороги та на наступному перехресті. Таким чином, на другому перехресті, де безпосередньо відбулась ДТП, дорожні знаки, які визначали б головну та другорядну дорогу, були відсутні. За таких обставин статус дороги як головної на момент ДТП не був визначений у спосіб, передбачений Правилами дорожнього руху, а отже відсутні правові підстави вважати, що водій, який виїжджав з іншої дороги, був зобов`язаний надати перевагу в русі. Вважає, що висновок посадової особи про порушення ОСОБА_1 правил проїзду перехресть ґрунтується на припущеннях, а не на об`єктивних даних та фактичній організації дорожнього руху на місці ДТП. За відсутності встановлених знаків пріоритету на другому перехресті підлягають застосуванню загальні правила проїзду нерегульованих перехресть, що не було враховано при складанні протоколу, у зв`язку з чим склад адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 відсутній.
На підставі викладеного адвокат просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .
Справу може бути розглянуто під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ч. 1 ст. 268 КУпАП).
Суд у відповідності до ч. 1 ст. 268 КУпАП вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 та його представника адвоката Романенко О.О.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Враховуючи, що 124 КУпАП є бланкетною, то при розгляді такої категорії справ, необхідно ретельно з`ясовувати і зазначати, у чому саме полягали порушення, норми яких правил, інструкцій інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та наслідками, які настали, на що, зокрема, було звернуто увагу і в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
За приписами пункту 16.11. Правил дорожнього руху, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
За практикою Верховного Суду (справа № 175/358/16-к, провадження №51-1819км18), зважаючи на орієнтири, викладені у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, у постанові цього Суду від 20 листопада 2014 року (справа № 5-18кс14), у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність у їх діях складу порушення ПДР, потребує встановлення причинного зв`язку між діяннями (порушенням ПДР) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. Для правильного застосування норми закону у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв.
Об`єктом порушення за ст. 124 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення дорожнього руху та у сфері власності.
Об`єктивна сторона порушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.
Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів (п. 1.2. ПДР України).
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3. ПДР України).
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (п. 1.5. ПДР України).
Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Більше того, відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують ці правила.
Підпунктами «б», «є» п. 2.3. ПДР встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.
Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (п. 8.1. ПДР України).
Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією (п. 8.2. ПДР України).
Відповідно до п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Вимога цього пункту передбачає повну відповідальність водія, що починає рух, перебудування чи змінює напрямок, за безпеку дорожнього руху від початку і до закінчення маневру. При цьому не слід розраховувати на дії інших водіїв щодо попередження можливих наслідків у результаті виникнення небезпечних ситуацій.
Під початком руху слід розуміти момент, коли транспортний засіб рушає з місця, незалежно від напрямку руху (у тому числі і назад), після тривалої або короткочасної стоянки або зупинки (в тому числі і після зупинки на заборонний сигнал світлофора або регулювальника).
Під будь-якою зміною напрямку руху слід розуміти маневр, пов`язаний хоча б з незначною зміною напрямку руху по відношенню до поздовжньої осі проїзної частини.
Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою (п. 10.4. ПДР).
Відповідно до п. 16.12 ПДР, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.
Однак, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п. 16.11 ПДР, відповідно до якого, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду надано такі докази: 1) протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 575927 від 26.01.2026 року; 2) схема місця ДТП від 26.01.2026 року; 3) пояснення ОСОБА_1 від 26.01.2026 року; 4) пояснення ОСОБА_2 від 26.01.2026 року; 5) відеозаписи.
Згідно листа міського голови Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 02.03.2026 року № 843/01-13/24-02, перед перехрестях по вул. Хотинська з обох напрямків руху транспортних засобів встановлені дорожні знаки 2.1 «Дати дорогу» та 5.7.1-5.7.2 «Виїзд на дорогу з одностороннім рухом».
Суть письмових заперечень на протокол зводиться до того, що ОСОБА_1 керувався вимогами п. 16.12 ПДР, оскільки по вул. Хотинська безпосередньо перед вул. Запорозьких козаків (в бік р. Дунай) фактично відсутній дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», а тому останній здійснював рух, керуючись вимогами п. 16.12 ПДР.
Вказане узгоджується також з поясненнями ОСОБА_1 від 26.01.2026 року, які долучено до матеріалів справи, відповідно яким, ОСОБА_1 пояснив, що не надав дорогу у зв`язку з відсутністю знака.
Крім того, поліцейськими було складено схему місця ДТП від 26.01.2026 року, що складена за місцем пригоди – Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Запорозьких козаків 38 та містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини, дані щодо напрямку руху транспортних засобів, місце зіткнення, розташування транспортних засобів після зіткнення, дорожні знаки та інше), таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об`єктів, зображених на схемі, на зворотному боці схеми зазначено характеризуючі дані транспортних засобів та відомості про їх пошкодження.
Проте, дослідивши схему місця ДТП, судом встановлено, що дана схема по напрямку руху ТЗ ОСОБА_1 (по вул. Хотинська кут вул. Запорозьких козаків (в бік р. Дунай) не містить графічного зображення дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу».
Вказане спростовує відомості, зазначені в листі міського голови Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 02.03.2026 року № 843/01-13/24-02, а також ставить під сумнів доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п. 16.11 ПДР.
Також у судовому засіданні були переглянуті відеозаписи події, надані поліцейськими, та долучені матеріали представником ОСОБА_1 , які містять інформацію на спростування обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, схемі місця ДТП, з яких вбачається відсутність дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу».
Отже, судом встановлено, що перед нерівнозначним перехрестям з боку другорядної дороги відсутній знак пріоритету 2.1 «Дати дорогу». З огляду на це, кваліфікувати дії ОСОБА_1 , який рахувався другорядною дорогою, за п. 16.11. ПДР України, є неможливим.
Суд зауважує, в матеріалах справи також відсутні докази того, що ОСОБА_1 умисно або з необережності не надав перевагу в русі ТЗ, який рухався головною дорогою, оскільки ні дорожні знаки, ні дорожня розмітка не вказували йому про такий обов`язок.
Таким чином, суд погоджується з доводами сторони захисту.
За такого, протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, складений працівниками поліції на місці ДТП, не може бути визнаний належним доказом у цій справі в розумінні ст. 251 КупАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви у суду.
В рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.
Приймаючи рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Зважаючи на встановлене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 не доведена поза розумним сумнівом, а тому суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 порушень вимог п. 16.11 ПДР України, за що передбачено адміністративну відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, судом закривається провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 124, 247, 251, 252, 283 КУпАП, – 

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення, або отримання.

Суддя О.О. Бурнусус