ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року	справа № 380/3293/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грень Н.М., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій, 
у с т а н о в и в : 
до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ), в якому позивач просить суд:
- Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) щодо відмови, викладеної у листі № 08/1541-26-Вих від 27.01.2026, у наданні інформації на запит від 17.09.2025 в інтересах ОСОБА_1 на доступ до інформації в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації»;
- Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_3 ) надати інформацію на запит від 17.09.2025 в інтересах ОСОБА_1 про безпосередню участь ОСОБА_1 у період із березня 2022 року по липень 2023 року у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у формі довідки згідно з додатком 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що відмова НОМЕР_1 прикордонного загону у наданні довідки про безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони України (згідно з додатком 6 до Постанови КМУ № 413) за період з березня 2022 року по липень 2023 року є протиправною та порушує право на доступ до публічної інформації, гарантоване ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та ст. 7 Закону України «Про інформацію». Позивач наголошує, що він проходив службу за мобілізацією саме у складі військової частини НОМЕР_2 , де йому виплачувалася додаткова винагорода у розмірах 30 000 та 100 000 гривень, що підтверджує ведення штабом частини обліку його участі у бойових діях, а отже, відповідач є розпорядником запитуваної інформації. Аргументація відповідача про те, що позивачу вже видавалася аналогічна довідка від 27.02.2023 № 12/1-982, є безпідставною, оскільки вона охоплює період лише до 30.11.2022 і не містить відомостей за повний термін служби до липня 2023 року. Відсутність актуальної довідки за весь період перешкоджає реалізації права позивача на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Постанови КМУ № 685, при цьому чинне законодавство не передбачає надання медичних документів як умови для видачі такої довідки та не містить обмежень щодо повторного надання інформації за нові періоди. Оскільки Закон № 2939-VI встановлює вичерпний перелік підстав для відмови, до яких не належить попередня видача документа за інший період, дії відповідача є суб`єктивним обмеженням прав військовослужбовця, що вимагає судового захисту шляхом зобов`язання військової частини видати належну довідку.
Ухвалою суду від 27.02.2026 відкрито провадження у справі, призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) 
Відповідач на адресу суду надіслав відзив (вх.№17213 від 03.03.2026) в якому заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування вказує, що НОМЕР_1 прикордонний загін діяв виключно на підставі та у спосіб, визначений законодавством, а позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки право позивача на отримання інформації не було порушено. Військова частина наголошує, що позивачу вже надавалася довідка за формою згідно з додатком 6 до Порядку № 413 (від 27.02.2023 № 12/1-982), яка стала підставою для надання йому статусу учасника бойових дій і була повторно направлена на його адресу листом від 22.09.2025. Відповідач зазначає, що відповідно до Постанови КМУ № 685, видача такої довідки для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни передбачає дотримання певної процедури та подання заявником відповідних підтверджуючих документів, зокрема витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування або довідки МСЕК про групу та причину інвалідності. Оскільки ОСОБА_1 не звертався до військової частини з повторною заявою, до якої були б додані документи, що засвідчують встановлення йому інвалідності та її зв`язок із проходженням служби, у відповідача не виникло обов`язку формувати нову довідку. Таким чином, відповідач вважає свою відповідь на запит законною, а відмову у видачі документа без належних медичних підстав — такою, що відповідає вимогам Конституції України та спеціального законодавства, що виключає факт порушення прав позивача та є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.
Суд на підставі позовної заяви, відзиву та долучених письмових доказів встановив наступне.
Майор у відставці ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач), звільнений у відставку та виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 21.07.2023 № 623 ОС за підпунктом «б» (за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У період із 24.02.2022 по 21.07.2023 ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період в умовах воєнного стану.
17.09.2023, з метою реалізації ОСОБА_1 права на встановлення статусу особи із інвалідністю внаслідок війни, його представник звернувся до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) (далі – відповідач) з запитом на доступ до інформації в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати інформацію про безпосередню участь ОСОБА_1 у період із березня 2022 року по липень 2023 року у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у формі довідки згідно з додатком 6 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (далі – Постанова № 413).
У відповідь на вказаний запит листом від 22.09.2025 № 08/17638-25-Вих НОМЕР_1 прикордонний загін повідомив, що на найближчому засіданні комісії НОМЕР_1 прикордонного загону з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій буде розглянута наявна інформація щодо безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України стосовно майора у відставці ОСОБА_1 .
Оскільки відповідь по суті звернення щодо комісійного розгляду запиту від 17.09.2025 не була надана, 23.01.2026 представник позивача звернувся з адвокатським запитом про надання інформації відносно ОСОБА_1 щодо результатів розгляду запиту про доступ до публічної інформації від 17.09.2025.
Листом № 08/1541-26-Вих від 27.01.2026 за підписом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону у задоволенні вказаного запиту відмовлено, покликаючись на те, що ОСОБА_1 вже видавалась довідка № 12/1-982 віл 27.02.2023 за формою згідно з додатком 6 до Постанови № 413, на підставі якої йому було надано статус учасника бойових дій.
Позивач вважає відмову у наданні запитуваної інформації протиправною, звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд керувався наступним.
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 за № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, 
економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. 
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939 VІ). 
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
У силу 1 статті 10 Закону № 2939-VІ кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається. 
Норма ч. 2 ст. 19 Закону № 2939-VІ надає права запитувачу звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. 
Своєю чергою, у силу ч. 3 статті 10 статті Закону № 2939-VІ розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом. 
Згідно із статтею 13 Закону № 2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, в тому числі, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Із архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення, витягів із наказів судом встановлено, що у період проходження військової служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні із березня 2022 року по липень 2023 року ОСОБА_1 здійснювалось нарахування та виплату додаткової винагороди встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі як 30 000 грн. так і 100 000 грн.
Відповідно до пункту 10 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.03.2022 № 164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168», облік військовослужбовців, які беруть безпосередню участь у бойових діях або заходах під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій та підготовку проекту наказу про виплату винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн в органах Держприкордонслужби покладено на штаб органу Держприкордонслужби, а у випадку відсутності штабу – на підрозділ (посадову особу), який веде облік бойових дій.
Надання військовослужбовцям довідок про участь у зазначених заходах здійснює підрозділ, який веде облік особового складу.
Статтею 5 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ) визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Стаття 6 Закону №3551-ХІІ встановлює коло осіб, які належать до учасників бойових дій.
Зокрема, відповідно до абзацу першого пункту 19 частини шостої статті 6 Закону №3551-XII учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Так згідно із цією статтею під час дії воєнного стану військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового і начальницького складу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, військовослужбовці Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України під час дії воєнного стану, виконуючи бойові завдання безпосередньо в районах ведення бойових дій, незалежно від тривалості виконання таких завдань, або брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, набувають статусу учасника бойових дій на підставі довідки або відомостей про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - Довідка про безпосередню участь у бойових діях) у формі та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року затверджений Порядок №413, пункт 1 якого встановлює, що цей порядок визначає процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та категорії таких осіб.
Відповідно до абзацу другого пункту 2 Порядку №413 (зі змінами, в редакції до 23 липня 2024 року) статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним, добровольцям Сил територіальної оборони) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
За змістом абзацу першого пункту 2-1 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.
Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення, заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України: для осіб, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - довідка за формою згідно з додатком 6 (пункт 4 Порядку №413 згідно з Постановою №1193, зі змінами).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 року №837 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо спрощення процедури надання окремим категоріям осіб статусу учасника бойових дій» (далі - Постанова №837, чинна з 23 липня 2024 року) Порядок №413 викладено у новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 4 Порядку №413 (у редакції з 23 липня 2024 року) також визначено, що підставою для надання заявникам статусу учасника бойових дій є: для заявників з числа осіб, зазначених в абзаці першому пункту 19 частини першої статті 6 Закону (крім осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади), які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - довідка за формою згідно з додатком 6. Заявники, зазначені в абзаці першому цього підпункту, за власним бажанням можуть додавати інші документи, які містять докази та підтверджують факт виконання ними особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань.
Отже, Порядком №413 (в редакції до та після 23 липня 2024 року) підставою для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII, є довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, форма якої затверджена додатком 6 до Порядку №413.
Згідно з пунктом 9 Особливостей виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 № 726, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.09.2023 за № 1543/40599, облік військовослужбовців, які беруть участь у бойових діях або заходах та здійснюють бойові (спеціальні) завдання в період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та підготовка проєктів наказів про виплату винагород, визначених пунктом 2 цих Особливостей, здійснюються штабами органів Держприкордонслужби.
Облік військовослужбовців, які виконують бойові (спеціальні) завдання, визначені підпунктом 4 пункту 2 цих Особливостей, здійснюється з урахуванням кількості сумарно обчислених днів виконання таких завдань. Результати такого обліку вносяться до відомості обліку днів виконання бойових (спеціальних) завдань для встановлення одноразової винагороди військовослужбовцям за формою, наведеною в додатку 1 до цих Особливостей. У разі переміщення (відрядження) військовослужбовця до іншого органу Держприкордонслужби, органу військового управління для подальшого проходження військової служби до такого органу в десятиденний строк надсилається витяг із зазначеної відомості для обліку днів виконання бойових (спеціальних) завдань.
З огляду на вказані положення, вбачається, що на штаб органу Держприкордонслужби покладено ведення обліку військовослужбовців, які беруть участь в бойових діях або забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.
Відтак, із зазначеного нормативного регулювання виплати додатковї винагороди суд висновує, що оскільки ОСОБА_1 проходив військову службу в умовах воєнного стану (березень 2022 року – липень 2023 року) у НОМЕР_1 прикордонному загоні, отримував у зазначений період додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі як 30 000 грн, так і 100 000 грн, то НОМЕР_1 прикордонний загін збирав (обліковував) та мав вести облік інформації про участь останнього у бойових діях або заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Розпорядник інформації, у відповідності до статті 22 Закону № 2939-VІ, має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статті 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частини п`ятої статті 19 цього Закону.
Таким чином, Законом № 2939-VІ визначено виключний перелік підстав, що дають право розпоряднику інформації відмовити у задоволенні запиту на отримання інформації.
Натомість, оскаржувана відмова відповідача у наданні інформації грунтується виключно на тому, що позивачу раніше вже була видана довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за формою згідно з додатком № 6 Постанови № 413.
Судом встановлено, що позивач не заперечує, що йому вже видавалася довідка згідно з додатком № 6 Постанова № 413 (від 27.02.2023 № 12/1-982) на підставі якої йому встановлено статус учасника бойових дій, втім така підтверджує участь ОСОБА_2 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України лише на дату 30.11.2022.
Проте, суд встановив, що представник позивача просив надати довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України участь у період із березня 2022 року по липень 2023 року , тоді як довідка від 27.02.2023 № 12/1-982, на яку покликається відповідач, містить інформацію лише за 30.11.2022 , тобто запитуваного періоду не охоплює.
Так, відповідно до пункту 4 Порядку надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, які отримали інвалідність внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх проведення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 685 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2024 р. № 416 ) підставою для надання заявникам статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, довідка за формою згідно з додатком 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 73, ст. 2068; 2017 р., № 86, ст. 2614; 2018 р., № 42, ст. 1484; 2022 р., № 85, ст. 5274; 2023 р., № 82, ст. 4703), яка видається командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу), у складі якої особа брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Враховуючи вищенаведене, суд висновує, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) щодо відмови, викладеної у листі № 08/1541-26-Вих від 27.01.2026, у наданні інформації на запит від 17.09.2025 в інтересах ОСОБА_1 на доступ до інформації в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» та зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_3 ) надати інформацію на запит від 17.09.2025 в інтересах ОСОБА_1 про безпосередню участь ОСОБА_1 у період із березня 2022 року по липень 2023 року у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у формі довідки згідно з додатком 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року 37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Суд враховує й позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону ( військової частини НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії. 
2.Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) щодо відмови, викладеної у листі № 08/1541-26-Вих від 27.01.2026, у наданні інформації на запит від 17.09.2025 в інтересах ОСОБА_1 на доступ до інформації в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».
3.Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_3 ) надати інформацію на запит від 17.09.2025 в інтересах ОСОБА_1 про безпосередню участь ОСОБА_1 у період із березня 2022 року по липень 2023 року у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у формі довідки згідно з додатком 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413.
4.Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	Грень Наталія Михайлівна