Справа № 216/1809/25
провадження №2/216/370/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Гайтко Л.А. 
за участю: 
секретаря судового засідання   Маленька Т.О. 
без участі сторін та без застосування технічного запису
розглянувши в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та зменшення розміру аліментів, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивач  ОСОБА_1 , в інтесах якого діє повноважний представник адвокат Руденко Ю.В., звернувсядо суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.01.2022 по 31.08.2024 в сумі 143 335, 97 грн у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 та зменшення розміру аліментів з присуджених - у розмірі частки заробітку (доходу) Позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - до 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, який встановлюється щорічними законами України про державний бюджет України на відповідний рік, починаючи з дати надходження до суду цієї позовної заяви та до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повнолітнього віку.
Ухвалою суду від 01.04.2025 року відкрито провадження у справі, призначено до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін по справі. 
04.03.2026 р. через канцелярію суду від повноважного представника позивача надійшла заява від 04.03.2026 р., в якій просить суд розглянути справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити.
04.03.2026 р. на електронну адресу суду від повноважного представника відповідача надійшла заява від 02.03.2026 р., в якій він просить суд розглянути справу без участі відповідача та його представника, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
25.09.2025 року від повноважного представнка відповідача через систему "Електронний суд" надійшов Відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову.
Також, 01.12.2025 року від повноважного представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшли Пояснення до позовної заяви про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
23.09.2020 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ у справі №216/5496/20 (провадження №2-н/216/1169/20) про стягнення з Позивача на користь Відповідача аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - у розмірі частки заробітку (доходу) Позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня подання заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 22.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття.
Факт батьківства Позивача підтверджується Свідоцтвом про народження доньки - ОСОБА_3 від 03.12.2008 серії НОМЕР_1 , актовий запис №1406.
27.11.2024 року Центрально-Міським ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника межах виконавчого провадження НОМЕР_2, відповідно до пункту 2 якої постановлено:
-здійснювати відрахування у встановленому законом порядку у розмірі 50% до погашення заборгованості станом на 30.09.2024 у сумі 184 960,67 грн.;
-за період з 01.10.2024 і по дату погашення заборгованості також здійснювати утримання із заробітної плати Позивача у розмірі 50%;
-після погашення заборгованості здійснювати утримання у розмірі 25% від заробітної плати Позивача.
У вищевказаному судовому наказі встановлено, що постійне місце проживання дитини - разом з матір`ю - ОСОБА_2 .
Позивач, посилаючись на копію акту від 19.02.2025, долучену до позовної заяви, підписаного трьома сусідами: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та посвідченому Головою квартального комітету №59 Бударіною В.Н. та на копію письмових свідчень колишньої співмешканки Позивача ОСОБА_7 стверджує, що його донька ОСОБА_3 з 01.01.2022 р. по 31.08.2024 р. постійно мешкала із ним, тобто з батьком, та перебувала на повному його утриманні, а матір доньки, відовідач у справі у вказаний період участі в утриманні дитини не приймала.
Відтак, позивач вважає, що є правові підстави для звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.01.2022 р. по 31.08.2024 р. в сумі 143 335, 97 грн у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Також позивач стверджує, що у зв`язку зі складним матеріальним становищем, а саме для задоволення бодай мінімальних життєвих потреб після сплати комунальних послуг за адресою реєстрації, без врахування оплати комунальних послуг за адресою фактичного мешкання, у позивача залишається сума коштів у середньому на місяць, що є недостатньою для придбання продуктів харчування, одягу, ліків тощо, а відтак він вважає, що наявні фактичні обставин для зменшення розміру аліментів з присуджених - у розмірі частки заробітку (доходу) Позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - до 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, який встановлюється щорічними законами України про державний бюджет України на відповідний рік, починаючи з дати надходження до суду цієї позовної заяви та до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повнолітнього віку.
У відзиві на позовну заяву від 25.09.2025 р. повноважний представик відповідача зазначив, що позивачем не надоно жодного належного та допустимого доказу відносно того, що в нього погіршився його майновий стан, не надано довідку, що він отримує субсидію, оскільки не в змозі оплачувати комунальні платежі, зауважив, що у власності позивача перебуває два об`єкти нерухомості, при чому позивач стверджував, що на їх утримання він витрачає значні кошти. Також повноважний представник відповідача ззначає, що позивачем не подано жодного 

документу на підтвердження перебування ОСОБА_3 на повному утриманні батька, тобто позивача, зокрема не надано чеків на придбання одягу, іграшок, інших речей для дитини.
Отже між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання аліментних зобов`язань.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч. 8 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Відповідно до пункту 22 Постанови пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року- суд, у випадках передбаченихстаттею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.
Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що платника аліментів може бути звільнено за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо він доведе суду наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини,що маєістотне значення. При цьому вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання проте, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожномуконкретному випадку вирішує суд.
Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості.
При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Однак, на думку суду, всупереч вимогам вказаних статей, належних та достатніх доказів того, що постійне місце проживання спільної неповнолітньої дитини сторін 

ОСОБА_3  у період з 01.01.2022 р. по 31.08.2024 р. було саме з батьком, та дитина перебувала на повному його утриманні, суду не надано.
Доказів наявності виникнення спору між батьками щодо місця проживання дитини, яка після розірвання шлюбу між батьками проживала із матір`ю та як наслідок вирішення цього спору доказів про зміну визначення місця проживання дитини із батьком суду не надано. 

Позивачем на підтвердження позовних вимог долучено копію акту від 19.02.2025 р., підписаного трьома сусідами: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та посвідченому Головою квартального комітету №59 Бударіною В.Н. та на копію письмових свідчень колишньої співмешканки Позивача ОСОБА_7 про те, що його донька ОСОБА_3 з 01.01.2022 р. по 31.08.2024 р. постійно мешкала із ним, тобто з батьком, та перебувала на повному його утриманні, однак суд оцінює його критично з огляду на наступне.
Особи, які вказані у даному акті були за клопотанням сторони позивача допитані в судовому засіданні в ході розгляду справи в якості свідків.
В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_4 , який пояснив, що є сусідом позивача та підтверджує, що його донька ОСОБА_3 з 01.01.2022 р. по 31.08.2024 р. постійно мешкала з батьком, та перебувала на повному його утриманні, він зазначив, що батько купував їй шкільне приладдя та всі необхідні речі для задоволення її потреб.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що є сусідом позивача та підтверджує, що його донька ОСОБА_3 з 01.01.2022 р. по 31.08.2024 р. постійно мешкала з батьком, та перебувала на повному його утриманні, він зазначив, що батько щоранкув цей період водив доньку на навчання до школи № 8, купував їй всі необхідні речі.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 , пояснила, що є сусідкою позивача та підтверджує, що його донька ОСОБА_3 з 01.01.2022 р. по 31.08.2024 р. постійно мешкала з батьком, та перебувала на повному його утриманні.
Однак, пояснення свідків спростовуються іншими матеріалами справи, а саме:
-відповідно до відповіді №505 від 11.11.2025 р. ОСОБА_3 навчалася у Криворізькій загальноосвітній школі № 31 Криворізької міської ради Дніпропетровської області з 28.08.2018 р. по 14.06.2024 р., за весь час жодного разу батько дитини  ОСОБА_1 до школи не приходив, шкільним життям дитин не цікавився, батьківські збори не відвідував;
-10.09.2022 р. комісією в складі соціального педагога, класного керівника Криворізької загальноосвітньої школи № 31 Криворізької міської ради Дніпропетровської області складено акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_3 , в якому ззаначено, що дитина проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вказано, що дитина проживає з матір`ю (копія акту знаходится в матеріалах справи);
- 23.06.2024 р. до Національної поліції України надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_3 були спричинені тілесні ушкодження її батьком  ОСОБА_1 та вона прагне повернутися до матері.
У Поясненнях до позовної заяви повноважний представник відповідача зазначає про те, що після 23.06.2024 р. (після звернення до Національної поліції України) ОСОБА_3 не могла проживати з батьком, хоча свідки свідчать про інше. Також повноважний представник відповідача підтверджує, що дійсно ОСОБА_3 час від часу проживала з батьком, але не на постійній основі, вона могла в нього тиждень пожити, після чого переїхати жити до матері або бабусі.
З огляду на наведене, вказані письмові докази у справі спростовують свідчення свідків та дані акту від 19.02.2025 р. про постійне проживання неповнолітньої ОСОБА_3 разом з батьком - позивачем  ОСОБА_1 та перебування її на повному його утриманні у період з 01.01.2022 р. по 31.08.2024 р.

Той факт, що неповнолітня ОСОБА_3 тимчасово, час від часу проживала у батька не є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.01.2022 по 31.08.2024 в сумі 143 335, 97 грн у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Крім того, позивачем на надано доказів на підтвердження факту перебування доньки на повному його утриманні, зокрема суду не надано доказів придбання позивачем у період, який він зазначає у позовній заяві для доньки життєво необхідних речей: одягу, взуття, білизни, канцелярії для навчання, тощо. 
Щодо позовної вимоги про зменшення розміру аліментів з присуджених - у розмірі частки заробітку (доходу) Позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - до 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, який встановлюється щорічними законами України про державний бюджет України на відповідний рік, починаючи з дати надходження до суду цієї позовної заяви та до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повнолітнього віку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Дана норма містить підстави для коригування аліментів шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення/зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.
Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.
Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленихст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру присуджених аліментів позивач, на підставу такого зменшення відповідно до статті 192 СК України, посилається на складне матеріальне становище, стверджує, що для задоволення бодай мінімальних життєвих потреб після сплати комунальних послуг за адресою реєстрації, без врахування оплати комунальних послуг за адресою фактичного мешкання, у позивача залишається сума коштів у середньому на місяць, що є недостатньою для придбання продуктів харчування, одягу, ліків тощо.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, зокрема погіршення матеріального стану чи стану здоров`я, зміну сімейного стану, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано.
Твердження відповідача про те, що він несе значні витрати по сплаті комунальних послуг суд оцінює критично, адже як слідує з матеріалів справи, у власності позивача перебуває два об`єкти нерухомості: за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , однак батьки в першу чергу зобов`язані керуватися інтересами неповнолітньої дитини та розпоряджатися своєю власністю в тому числі в її інтресах.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив заявлених позовних вимог про звільнення від сплати аліментів та зменшення розміру аліментів.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України відповідно до результату розгляду справи суд вважає за доцільне судові витрати позивача віднести за його рахунок.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.24,55,180-184, 191 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 258,259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та зменшення розміру аліментів - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Суддя       Л.А. Гайтко