ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року	Львів	Справа № 460/75/24 пров. № А/857/7085/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року (головуючий суддя: Махаринець Д.Є., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

встановив:

ОСОБА_1 , 28.12.2023, через засоби поштового зв`язку, звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати призначити і виплачувати пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно з ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з часу звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії, тобто з 21.12.2023.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.12.2023 № 172050004646.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25.12.2023.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт звертає увагу суду на те, що за наданими документами підтверджений період проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 року становить 2 роки 11 місяців та 3 дні, тому право на призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у останнього відсутнє.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (станом на момент виникнення спірних правовідносин вік позивача становив 55 років) в м. Володимирець, Рівненської області, що підтверджується паспортом громадянина України.
Відповідно до посвідчення виданого Рівненською обласною державною адміністрацією, позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 4).
Позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вказана заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності.
За результатами розгляду вказаної заяви, 26.12.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення № 172050004646, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт постійного проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993 та по даний час дає йому право на зменшення пенсійного віку на 6 років (максимальний).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. 
Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Згідно абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.
*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, згідно оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області № 172050004646 від 25.12.2023, було не підтвердження факту проживання ОСОБА_1 у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі покликання пенсійного органу безпідставними, з огляду на таке.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР № 106 від 23.07.1991 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», смт. Володимирець Вараського (раніше Володимирецького) району Рівненської області відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що факт проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю (смт. Володимирець Вараського району Рівненської області) у період з 18.07.1985 року по 14.01.1991 року, з 11 липня 1991 по даний час, підтверджується довідкою Володимирецької селищної ради № 1584 від 30.10.2023. 
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11.09.2023 у справі № 556/1453/23 встановлено факт проживання ОСОБА_1 у смт. Володимирець Вараського району Рівненської області в період жовтня 1989 року по липень 1991 року.
Пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років; 
Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом № 796-ХІІ, для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом 4 років станом на 1 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 1 січня 1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіоекологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Згідно з частиною 3 статті 65 Закону № 796-XII посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Зазначене кореспондується зі змістом пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501.
пунктом 6 Порядку №501 встановлено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.
Відповідач щодо наявності у позивача статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи та чинності посвідчення не заперечує.
Спірним є питання проживання (роботи) позивача не менше чотирьох років у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Відповідно до положень підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №2 2-1 документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, для потерпілих від Чорнобильської катастрофи є:
Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:
- для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
- для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
- для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23.
У постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Отже, період перебування особи (навчання, роботи) на території, яка не віднесена до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, не може бути зарахований до періоду проживання (навчання та період роботи) на території зони посиленого радіоекологічного контролю. 
Щодо покликання апелянта, що встановлення судовим рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області факту проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю з 14.10.1989 по 28.06.1991 не може бути підтвердженням проживання у цій зоні та підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», про що останній зазначає у оспорюваному рішенні № 172050004646 від 25.12.2023, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки згідно ст. 129-1 Конституції України, рішення є обов`язковим до виконання, а приписами ч. 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, тому відповідне рішення відповідача не відповідає нормам законну, а відтак підлягає скасуванню, як і правильно встановив суд першої інстанції.
Проте, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції у своєму рішенні неправильно зазначив зону проживання позивача, останній згідно матеріалів справи проживає у зоні посиленого радіологічного контролю, коли у рішенні суду першої інстанції зазначено зону гарантованого добровільного відселення, яка відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист осіб які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає інші умови призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку аніж зона посиленого радіологічного контролю, а саме:
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (3 роки*
та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років)
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років (2 роки*
та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років)
Відповідачем не заперечується факт проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю 2 роки 11 місяців та 3 дні.
У апеляційній скарзі, аналогічно як і у відзиві на позов, відповідач зазначає, що до роботи в зоні посиленого радіологічного контролю зараховано періоди проживання/роботи у смт Володимирець, Володимирецького району, Рівненської області з 26.04.1986 по 21.05.1986, з 28.05.1988 по 13.10.1989, з 11.07.1991 по 31.12.2014 року відповідно до довідки № 337 від 24.01.2023 року, у якій зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрований у смт. Володимирець, Вараського району, Рівненської області з 18.07.1985 по 14.01.1990, з 11.07.1991 по 24.01.2023.
До періодів проживання/роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано:
??період проходження військової служби з 22.05.1986 по 27.05.1988 року згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 ;
??період з 14.10.1989 по 28.06.1991 року, оскільки з 14.10.1989 року по 28.06.1991 ОСОБА_1 навчався у Рокитнівському медичному коледжі згідно з дипломом серії НОМЕР_2 та записами трудової книжки серії НОМЕР_3 .
Як уже згадувалось судом апеляційної інстанції період з 14.10.1989 по 28.06.1991 року протиправно незараховано до строку фактичного проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю, адже такі строки було встановлено рішенням суду.
Щодо незарахування періоду проходження військової служби з 22.05.1986 по 27.05.1988 року, суд апеляційної інстанції не може оцінити такі доводи відповідача, оскільки в матеріалах справи не міститься ні трудової книжки, а ні відповідного військового квитка, а також незарахування такого періоду неоцінено судом першої інстанції у своєму рішенні, хоч і у своєму відзиві відповідач зазначав цю підставу незарахування періоду.
Враховуючи вищевикладене загальний період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю складає 4 роки 8 місяців і 3 дні (2 р. 11 м. і 3 дні, що визнано відповідачем та 1 р. і 9 м., що випливає з вищевказаного рішення суду), що дає йому право на зниження пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист осіб які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відтак рішення відповідача № 172050004646 від 25.12.2023 підлягає скасуванню, що правильно встановлено судом першої інстанції.
Проте, щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25.12.2023, суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду помилковим, виходячи з наступного.
Як уже було зазначено раніше, позивач має право на зниження пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» внаслідок його фактичного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років 8 місяців і 3 днів, проте виходячи з норми статті 55 зазначеного Закону України:
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років (2 роки*
та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років)
Виходячи з даної норми позивач має право на зменшення пенсійного віку на 3 роки, тобто на момент звернення за призначенням пенсії вік позивача має становити 57 років, проте з матеріалів справи випливає, що на момент звернення до пенсійного органу позивачу було 55 років.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25.12.2023 і прийняттю у цій частині нового рішення, яким слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , щодо призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з обов`язковим врахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині постанови, в іншій частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у справі № 460/75/24 скасувати в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25.12.2023 року та прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , щодо призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з обов`язковим врахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині постанови.
У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у справі № 460/75/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська