Номер провадження: 22-ц/813/1910/26 
Справа № 493/297/24
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Левчик», в інтересах якого діє Шаповал Олександр Анатолійович, на заочне рішення Балтського районного суду Одеської області від 25 грудня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Левчик», третя особа Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області про визнання договору емфітевзису недійсним та скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Левчик» (далі ПП «Левчик»), третя особа – Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області про визнання договору емфітевзису недійсним.
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнених вимог зазначено, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5120685000:01:001:0126, площею 2,59 га.
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 18 квітня 2023 року визнане право оренди вказаної земельної ділянки ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» на підставі договору оренди землі від 19.05.2006 та додаткової угоди від 19.12.2022 зі строком дії 24 роки.
Однак, в період дії вказаної додаткової угоди до договору оренди землі 10.05.2023 державним реєстратором Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Бардаковим Є.В. була проведена державна реєстрація договору емфітевзису від 10.05.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Левчик».
Оскільки договір, що оспорюється, укладений в період дії договору оренди землі з ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» позивачка просить визнати договір емфітевзису недійсним та скасувати державну реєстрацію договору емфітевзису від 10.05.2023.
Заочним рішенням Балтського районного суду Одеської області від 25 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ПП «Левчик», третя особа Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області, про визнання договору емфітевзису недійсним задоволено.
Визнано недійсним Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), земельною ділянкою площею 2,59 га, кадастровий номер 5120685000:01:001:0126, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Левчик».
Скасовано державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ПП «Левчик» земельної ділянки площею 2,59 га, кадастровий номер 5120685000:01:001:0126, проведену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору емфітевзису №б/н від 10.05.2023 (запис про інше речове право 50246785 від 10.05.2023, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Бардакова Євгена Віталійовича Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, індексний номер 67572314 від 12.05.2023).
Додатковим рішенням Балтського районного суду Одеської області від 10 січня 2025 року стягнуто з ПП «Левчик» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8 028 гривень
Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року в задоволенні заяви ПП «Левчик» про перегляд заочного рішення Балтського районного суду Одеської області від 25 грудня 2024 року відмовлено.
Не погодившись із вищезазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, керівник ПП «Левчик» - Шаповал О.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Балтського районного суду Одеської області від 25 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Учасники справи в судове засідання до апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендоване повідомлення про направлення судової повістки-повідомлення та довідки про доставку судових повісток-повідомлень в електронний кабінет Електронного суду (а.с. 195-200).
Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).
Крім того, частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і фізичною особою, юридичною особою. Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 102-1 ЗК України.
Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є речовим правом на чуже майно (пункт 3 частина 1 статті 395 ЦПК України).
Загальні положення про правочини врегульовано параграфом 1 Глави 16 ЦК України.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину регламентовано статтею 203 ЦК України. Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначено параграфом 2 Глави 16 ЦК України. Питання недійсності правочину врегульовані статтею 215 ЦК України.
Зокрема, відповідно до частин 1-5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Балтського районного суду Одеської області від 18 квітня 2023 року (справа №493/1512/22) задоволено позов ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» до ОСОБА_1 , ПП «Левчик» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та про визнання відсутнім права оренди.
Визнано укладеною між ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» та ОСОБА_1 додаткова угода №ЗОМ-1 від 19.12.2022 до договору оренди землі №Б/Н від 19.05.2006, який укладений на 15 років щодо земельної ділянки площею 2,59 га, кадастровий номер 5120685000:01:001:0126.
Визнано відсутнім право оренди ПП «Левчик» щодо земельної ділянки площею 2,59 га, кадастровий номер 5120685000:01:001:0126.
Припинено припинене право оренди ПП «Левчик» земельної ділянки площею 2,59 га, кадастровий номер 5120685000:01:001:0126, яка розташована на території Оленівської сільської ради Балтського району Одеської області, зареєстроване державним реєстратором Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Новак Сергієм Петровичем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 47652534 від 16.08.2022) на підставі договору оренди землі №б/н від 19.08.2022, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» (а.с. 15-19).
Згідно Додаткової угоди від 19.12.2022 №ЗОМ-1 до договору оренди землі від 19.05.2006, цей договір поновлений на новий строк, а саме на 24 роки.
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки площею 2,59 га, кадастровий номер 5120685000:01:001:0126, належної ОСОБА_1 , 10 травня 2023 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Бардаковим Є.В. здійснена державна реєстрація права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ПП «Левчик» на підставі договору емфітевзису від 10.05.2023 між ПП «Левчик» та ОСОБА_1 (а.с. 8-10).
Згідно Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 10.05.2023, укладеного між ОСОБА_1 (власником) та ПП «Левчик» (землекористувачем), власник передала землекористувачу право користування земельною ділянкою площею 2,59 га, кадастровий номер 5120685000:01:001:0126 строком на 25 років (а.с. 31-32).
02 листопада 2023 року ОСОБА_1 подала до відділення поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області заяву про вчинення злочинів, а саме шахрайського заволодіння належною їй земельною ділянкою площею 2,59 га, кадастровий номер 5120685000:01:001:0126 з боку ПП «Левчик» з використанням підроблених договорів та угод, зокрема і договору емфітевзису від 10.05.2023 (а.с. 7).
Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка площею 2,59 га, кадастровий номер 5120685000:01:001:0126, належна ОСОБА_1 , перебуває в оренді ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» на підставі Додаткової угоди від 19.12.2022 №ЗОМ-1 до договору оренди землі від 19.05.2006, строком на 24 роки, що встановлено рішенням Балтського районного суду Одеської області від 18.04.2023 у справі №493/1512/22.
З підстав, передбачених ст. 31 Закону України «Про оренду землі» цей договір не припинений.
10 травня 2023 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» укладений Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), згідно якого ОСОБА_1 передала ПП «Левчик» право користування земельною ділянкою площею 2,59 га, кадастровий номер 5120685000:01:001:0126 строком на 25 років.
В позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що вона не підписувала договір емфітевзису, однак на підтвердження зазначеного не надано належних доказів, тому суд дійшов висновку, що Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 10.05.2023 є укладеним.
Разом з тим, суд вказав, що земельна ділянка площею 2,59 га, кадастровий номер 5120685000:01:001:0126, належна ОСОБА_1 , в силу ч. 3 ст. 102-1 ЗК України не могла бути передана нею ПП «Левчик» на праві емфітевзису, так як станом на дату укладення Договору, а саме 10.05.2023, перебуває в оренді ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» строком на 25 років.
Згідно ч. 1 ст. 102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України, а ч. 3 вказаної статті передбачено, що земельна ділянка, що перебуває в оренді, не може бути передана її власником іншій особі на праві емфітевзису.
Отже, Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 10.05.2023, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Левчик», суперечить приписам ч. 3 ст. 102-1 ЗК України, що згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд встановив характер спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги ПП «Левчик» ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові.
За змістом ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації речового права є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно.
Враховуючи, що державна реєстрація права емфітевзису проведена на підставі Договору, який підлягає визнанню недійсним, державна реєстрація такого права підлягає скасуванню в силу ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Таким чином, належним способом захисту порушених прав позивачки є визнання недійсним Договору емфітевзису та скасування державної реєстрації права емфітевзису відповідача, а доводи апеляційної скарги про те, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, є безпідставними.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши вимоги позовної заяви, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого та законного висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи наведені у апеляційній скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення та трактування норм права на власний розсуд.
З урахуванням викладеного, оскільки законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Левчик», в інтересах якого діє Шаповал Олександр Анатолійович, залишити без задоволення
Заочне рішення Балтського районного суду Одеської області від 25 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Повний текст судового рішення складено: 13 лютого 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда