ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3334/26 Справа № 186/113/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів:  Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №186/113/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», про розстрочення виконання рішення суду, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Янжули С.А., -
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , про розстрочення виконання рішення суду.
В обґрунтування вимог зазначає, що він опинився у скрутних життєвих обставинах, викликаних відсутністю доходів, неможливістю працевлаштуватися в період військового стану.
У зв`язку з чим просить суд розстрочити виконання рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року (у нескасованій частині) та постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року в частині стягнення заборгованості та судового збору зі строком погашення ОСОБА_1 позивачу щомісячно на протязі дванадцяти місяців, а саме: по 9 972,77 гривень протягом одинадцяти місяців, останній дванадцятий місяць - 9 972,80 гривень.

Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - АТ «ПУМБ», про розстрочення виконання рішення суду №186/113/25 відмовлено. 

Не погодившись з таким судовим рішенням першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Борейко (Алєксєєнко) Н.О. подала апеляційну скаргу, в якій вважає дане судове рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки вона постановлена в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вказуючи про ступінь вини відповідача у виникненні спору про стягнення заборгованості, змогу відповідача частково погашати заборгованість до ухвалення судового рішення, не врахував тієї обставини, що в результаті перегляду апеляційною інстанцією судового рішення по справі, позов АТ «ПУМБ» було задоволено частково та, серед заявлених позовних вимог позивачем, було заявлено незаконні вимоги. Тому, в разі здійснення відповідачем в цей період платежів з погашення боргу за кредитами, то вказані дії могли трактуватись як визнання відповідачем позову, а сплачені грошові кошти могли бути розподілені позивачем саме на ті незаконно заявлені позовні вимоги. Отже, бажання відповідача справедливого суду шляхом очікування на остаточне судове рішення та не здійснення в цей період платежів за кредитом - вважає не може вказувати на ступінь його вини та не бажання погашати заборгованість. Навпаки, звернення до суду із заявою про розстрочення рішення суду - є добросовісним проявом правомірної поведінки відповідача, який бажає сумлінно виконати рішення суду. 
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, керувався внутрішнім переконанням та не дослідив дії позивача (щодо частково заявлених незаконних позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено апеляційною інстанцією), тобто однобічно дослідив докази та повністю дбав про інтереси лише позивача, не врахувавши тяжкого матеріального стану відповідача та добросовісність в його діях.
Вказує, що необхідною умовою для задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення є ретельне з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін у справі. Це означає, що суд повинен дослідити та оцінити як доводи, так і заперечення кожної сторони. Зокрема, має бути врахований вплив рішення про розстрочення на права та інтереси позивача, його потенційні наслідки для виконання зобов`язання в повному обсязі та забезпечення належного рівня захисту прав сторін. Водночас, суд повинен оцінити обставини, які обґрунтовують потребу відповідача у розстроченні, такі як фінансовий стан, характер зобов`язань та інші фактори, що можуть впливати на можливість своєчасного виконання судового рішення.
Зауважує, що відповідач ОСОБА_1 опинився у скрутних життєвих обставинах, викликаних відсутністю доходів (довідки форми ОК-5, ОК-7 наявні в матеріалах справи), неможливістю працевлаштуватися в період військового стану, та є наразі в пошуку стабільної роботи з метою утримання своєї сім`ї та покриття всіх своїх витрат. Однак сума заборгованості за судовим рішенням є значною, у зв`язку з чим відповідач не зможе погасити цю заборгованість одним платежем, тому просив здійснити розстрочення виконання судового рішення. При цьому, в разі відмови в розстроченні судового рішення, то в процесі виконання судового рішення про стягнення заборгованості, відповідач одразу буде внесений до Єдиного реєстру боржників, що значно зменшить його шанси на працевлаштування на більш високооплачувану роботу. 
Вважає, що судом першої інстанції помилково не було враховано матеріальний стан відповідача, який в сукупності з втратою роботи в період воєнного стану та пошуку нової роботи - не дає можливості належним чином виконати зобов`язання за рішенням суду, добросовісність в діях відповідача щодо бажання в судовому порядку виконати судове рішення шляхом розстрочення щомісячних платежів, ступінь вини відповідача (не було судом враховано того, що позивачем до стягнення було заявлено частину незаконних вимог, які були скасовані апеляційною інстанцією, що не могло вважатись з боку позивача як добросовісні дії), що призвело до постановлення неправосудного оскаржуваного рішення по справі.
У зв`язку з чим просила ухвалу Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2025 року - скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення задовольнити.
Розстрочити виконання рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року у цивільній справі (у нескасованій частині) та постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року в частині стягнення заборгованості та судового збору зі строком погашення ОСОБА_1 позивачу щомісячно на протязі дванадцяти місяців, а саме: по 9 972 грн. 77 коп. протягом одинадцяти місяців, останній (дванадцятий місяць) – 9 972 грн. 80 коп. 

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Першотравенського (нині Шахтарського) міського суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року №186/113/25 позовні вимоги АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами були задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість, визначену станом на 31 жовтня 2024 року, за кредитними договорами: №2001384183901 від 19 серпня 2019 року в сумі 75 498,64 гривень, з яких: 49 990,79 гривень заборгованість за кредитом, 25 507,85 гривень заборгованість по процентах; №1001981461101 від 27 вересня 2021 року в сумі 75 649,44 гривень, з яких: 43 047,93 гривень заборгованість за кредитом, 10,59 гривень заборгованість по процентах, 32 590,92 гривень - заборгованість за комісією, а всього стягнуто: 151 148 (сто п`ятдесят одну тисячу сто сорок вісім) гривень 08 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 було задоволено частково; рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року у цивільній справі №186/113/25 – змінено; позовні вимоги АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задоволені частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість станом на 31 жовтня 2024 року, за кредитними договорами: №2001384183901 від 19 серпня 2019 року, в сумі 75498,64 гривень, з яких: 49 990,79 гривень - заборгованість за кредитом, 25 507,85 гривень - заборгованість по процентах; №1001981461101 від 27 вересня 2021 року в сумі 43 058,52 гривень, з яких: 43 047,93 гривень - заборгованість за кредитом, 10,59 гривень - заборгованість по процентах, а всього 118 557,16 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судовий збір у розмірі 1 116,11 грн.
Судове рішення набрало чинності 05 листопада 2025 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявником підстав для відстрочення виконання рішення. Матеріальне становище, на яке посилався заявник та на підтвердження якого ним надано відомості про відсутність доходів, не може вважатися винятковою обставиною, що ускладнює виконання рішення суду, і не є достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

За змістом ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Згідно з ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно до ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч.4, 5 ст.435 ЦПК України).
Право на звернення до суду звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочки виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Системне тлумачення положень ст.435 ЦПК України і ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення, розстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 листопада 2024 року у справі № 824/111/22, провадження № 61-13176ав24.

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду, обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто, стягувача.
Підставою для застосування ст.435 ЦПК України і ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2023 року у справі №295/5781/19 також звернув увагу на те, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.
Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі №9901/598/19.

Згідно з положень статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У справі, що переглядається, на підтвердження скрутних життєвих обставин відповідачем було надано довідки форми ОК-5, ОК-7, в яких зазначаеться, що ОСОБА_1 працював на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» та отримував дохід за період з 2011 рік по 2022 рік. При цьому звернення до суду здійснено останнім в листопаді 2025 року.
Колегія суддів зауважує, що незадовільний майновий стан не є підставою для розстрочки виконання рішення суду та встановлення запропонованого відповідачем порядку його виконання.
Крім того, боржником не доведено, що в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення він зможе добровільно виконати судове рішення в зазначений ним період.
Окрім цього відповідачем не надано доказів неможливості працевлаштуватися на роботу в період військового стану.
Незадовільний майновий стан, наявність на утриманні дітей не є підставою для розстрочки виконання рішення суду, оскільки при укладенні кредитного договору на умовах, зазначених в ньому, позивач повинен був враховувати розмір своєї заробітної плати чи інших доходів та усвідомлювати, що на час дії кредитного договору він несе зобов`язання щодо утримання дітей.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 2-1230/11, провадження № 61-33465 св18.

Колегія суддів критично ставиться до доводів заявника, що у разі відмови в розстроченні судового рішення, то в процесі виконання судового рішення про стягнення заборгованості, відповідач одразу буде внесений до Єдиного реєстру боржників, що значно зменшить його шанси на працевлаштування на більш високооплачувану роботу, оскільки є припущенням самого заявника, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими та правильними висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не навів виняткових обставин, які могли б слугувати достатньою підставою для відстрочення виконання рішення суду, відповідно до ст.435 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги є тотожними його доводам викладеним в заяві, яким судом першої інстанції надано повну та обґрунтовану правову оцінку, з якою колегія суддів погоджується.
Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтовані висновки суду першої інстанції, які відповідають правовим висновкам Верховного суду викладеним з приводу вказаного питання, та зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при постановленні оскарженої ухвали судом першої інстанції були додержані норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права, а тому ухвалу Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2025 року слід залишити без змін. 

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2025 року по справі 186/113/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 25.02.2026 року

Головуючий суддя      О.В.Агєєв