30.03.26
22-ц/812/493/26
Єдиний унікальний номер судової справи 490/6167/25
Номер провадження 22-ц/812/493/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

30 березня 2026 року      місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О., 

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі: 
представника позивача Радченко С.Ю.,
відповідача ОСОБА_1 , яка одночасно є представником відповідача 
ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Зачепіло Зоряною Ярославівною, рішення, яке ухвалено Центральним районним судом міста Миколаєва 07 листопада 2025 року, під головуванням судді Шолох Л.М., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2025 року Комунальне підприємство «Миколаївкомунтранс» (далі – КП «Миколаївкомунтранс») пред`явило позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що КП «Миколаївкомунтранс» є офіційним виконавцем послуг з поводження з побутовими відходами (вивезення) на території, зокрема Центрального району міста Миколаєва.
29 грудня 2021 року Типовий індивідуальний договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами, що є публічним договором приєднання, був офіційно оприлюднений на сайті Миколаївської міської ради, який набрав чинності з 01 лютого 2022 року. 
Відповідно до публічної оферти до цього договору на територіях Інгульського, Заводського та Центрального районів міста Миколаєва нарахування плати за надання послуг здійснюється виходячи з кількості осіб, згідно з державною реєстрацією місця проживання у житловому приміщенні.
Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва станом на 01 лютого 2022 року встановлено, що кількість осіб, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , складає 3 особи, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Право на пільги жодна з цих осіб не має. 
14 червня 2024 року Типовий індивідуальний договір про надання послуг з управління побутовими відходами, що є публічним договором приєднання, був офіційно оприлюднений на сайті Миколаївської міської ради, який набрав чинності з 01 вересня 2024 року. 
Відповідно до п.18 Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами та п.19 Типового індивідуального договору про надання послуг з управління побутовими відходами споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. 
Таким чином, споживачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 несуть солідарну відповідальність з оплати за послугу та плати за абонентське обслуговування в строк, передбачений Типовим індивідуальним договором про надання послуг з поводження з побутовими відходами, Типовим індивідуальним договором про надання послуг з управління побутовими відходами. 
В порушення вимог нормативно-правових актів, Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, Типового індивідуального договору про надання послуг з управління з побутовими відходами відповідачі жодного разу не здійснювали оплату за надані послуги, у зв`язку з чим за період з 01 лютого 2022 року по 31 травня 2025 року сформувалась заборгованість у розмірі 6 894 грн. 39 коп. 
Посилаючись на викладені обставини, КП «Миколаївкомунтранс» просило стягнути на його користь в солідарному порядку з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за Типовим індивідуальним договором про надання послуг з поводження з побутовими відходами, Типовим індивідуальним договором про надання послуг з управління з побутовими відходами в розмірі 6 894 грн. 39 коп., а також в рівних частинах суму сплаченого судового збору в розмірі 3 028 грн.
Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 07 листопада 2025 року позов КП «Миколаївкомунтранс» задоволено в повному обсязі.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Миколаївкомунтранс» заборгованість за надані послуги з управління побутовими відходами в розмірі 6 894 грн. 39 коп.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Миколаївкомунтранс» судовий збір у розмірі 1 009 грн. 34 коп. з кожного.
Рішення мотивоване тим, що відповідачі є споживачами послуг з управління побутовими відходами за адресою: АДРЕСА_1 , та враховуючи неналежне виконання ними зобов`язань щодо сплати за надані послуги, позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в солідарному порядку заборгованість за надані послуги з управління побутовими відходами за вищевказаною адресою у загальному розмірі 6 894 грн. 39 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через представника – адвоката Зачепіло З.Я., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду скасувати та постановити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції позбавив відповідачів права реалізувати процесуальні права, зокрема, право на подання відзиву, пояснень та заперечень проти позову. Копія позовної заяви та ухвали про відкриття провадження були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», та факту реального вручення кореспонденції відповідачам матеріали справи не містять.
Звернуто увагу на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про наявність у відповідачів обов`язку зі сплати вартості послуг з управління побутовими відходами, не встановивши при цьому факту існування між сторонами належним чином укладеного договору, підстави солідарної відповідальності, правильність та обґрунтованість розрахунку заборгованості, фактичне надання послуг та їх обсяг. При цьому, договір з позивачем на вивезення побутових відходів ані ОСОБА_1 , ані будь-хто з відповідачів не укладали. КП «Миколаївкомунтранс» послуги з вивезення побутових відходів їм не надавало.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). 
За змістом ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п.3ч.3 ст.376 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у ст.274 ЦПК України.
Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.1 ст.277 ЦПК України).
Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали. Ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог ч.5 ст.128 цього Кодексу (ч.2,4,5 ст.187 ЦПК України). 
За правилами ст.277 ЦПК України також передбачено, що питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет (ч.1,2 ст.190 ЦПК України).
У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду – відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до ч.6 ст.14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку (ч.1,2 ст.191 ЦПК України).
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, де зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Крім того, у п.26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року в справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
У рішеннях від 27 червня 2017 року в справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03 жовтня 2017 року в справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.
Вирішуючи справу на підставі наявних у суду даних, суд першої інстанції виходив із того, що учасники справи повідомлялися судом про розгляд справи, заперечень, пояснень чи інших заяв процесуального характеру на адресу суду не надходило. При цьому, вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що у встановлений судом строк відповідачі відзив на позов не подали. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів, повернувся до суду не врученим з відміткою пошти про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання».
Доказів отримання відповідачами копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї, матеріали справи не містять тому, відповідно, відповідачі не мали можливості ознайомитися з доводами позовної заяви і надати суду першої інстанції свої заперечення проти цих доводів. 
Таким чином, наявні підстави вважати, що відповідачі не були належним чином повідомлені про відкриття провадження в справі за їх участю, під час розгляду якої ухвалено судове рішення, яке оскаржується. 
За таких обставин, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. 
З матеріалів справи убачається, що згідно витягу з Реєстру територіальної громади міста Миколаєва станом на 01 лютого 2022 року встановлено, що кількість осіб, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , складає три особи, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.17).
За вказаною адресою у КП «Миколаївкомунтранс» відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , щодо нарахування оплати за послуги з вивезення побутових відходів та проведення оплати, за яким за період з 01 лютого 2022 року по 31 травня 2025 року існує заборгованість у сумі 6 894 грн. 39 коп., яка складається за фактично надану комунальну послугу з управління (поводження) побутовими відходами та абонентської плати.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 березня 2026 року право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано. 
Відповідно до п.9.8 Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в місті Миколаєві, затверджених рішенням Миколаївської міської ради №12/21 від 19 квітня 2007 року, зі змінами та доповненнями, на території міста Миколаєва впроваджено дві схеми збирання та вивезення відходів: контейнерний збір та ручне завантаження.
Згідно з Графіком вивозу побутових відходів з території приватного сектору Центрального району, що здійснюється за безконтейнерною схемою, погоджений з Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради і затверджений КП «Миколаївкомунтранс», надання послуги з управління (поводження) побутовими відходами (вивезення) за адресою по АДРЕСА_2 ) здійснюється щопонеділка, та щочетверга.
За результатами проведеного на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1173 від 16 листопада 2011 року «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 березня 2019 року №18) конкурсу з визначення виконавця послуг з вивезення твердих побутових відходів та оцінювання на предмет відповідності кваліфікаційним вимогам конкурсної документації КП «Миколаївкомунтранс» пройшло конкурсний відбір та згідно з наказом Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради «Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів на території м. Миколаєва» від 15 червня 2021 року №171 (далі – наказ Департаменту ЖКГ ММР №171 від 15 червня 2021 року) визначено виконавцем послуг із вивезення побутових відходів на території, зокрема, Центрального району міста Миколаєва на десять років з моменту набуття чинності відповідних договорів (а.с.22).
23 червня 2021 року КП «Миколаївкомунтранс» уклало з Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради договір №339 на надання послуг з вивезення побутових відходів на території Центрального району міста Миколаєва (а.с.23-24).
Відповідно до п.11 вищевказаного договору він набуває чинності тільки після затвердження відповідного тарифу на поводження з побутовими відходами (вивезення побутових відходів) для переможця проведеного у 2021 році конкурсу. 
Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради здійснив публікування на своєму офіційному веб-сайті рішення конкурсної комісії щодо визначення переможця конкурсу на території, зокрема, Центрального району міста Миколаєва.
22 грудня 2021 року Виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняв рішення за №1307 «Про встановлення тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами (вивезення), яким підприємствам-виконавцям послуг з вивезення побутових відходів, зокрема, КП «Миколаївкомунтранс», встановлено тариф на послуги з поводження з побутовими відходами (вивезення). Вказане рішення введене в дію з 01 лютого 2022 року (а.с.27).
Враховуючи викладене, договір №339 від 23 червня 2021 року набув чинності з 01 лютого 2022 року, з дня набрання чинності відповідного тарифу на поводження з побутовими відходами (вивезення побутових відходів) для виконавця послуг КП «Миколаївкомунтранс», відтак цей договір діє з 01 лютого 2022 року по 01 лютого 2032 року.
Таким чином, на підставі вищевикладеного позивач КП «Миколаївкомунтранс» є виконавцем послуг з поводження з побутовими відходами (вивезення) на території міста Миколаєва.
Між сторонами у справі, яка переглядається, виникли правовідносини з вивезення побутових відходів, які регулюються законами України «Про відходи», який втратив чинність 09 липня 2023 року, «Про управління відходами», який набрав чинності 09 липня 2023 року, «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з поводження з побутовими відходами, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року №1070, які втратили чинність 15 серпня 2023 року, Правилами надання послуги з управління побутовими відходами та типових договорів про надання послуги з управління побутовими відходами, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2023 року №835, які набрали чинність 15 серпня 2023 року.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
За ч.1,2 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Тлумачення ч.2 ст.14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
Положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
В силу ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. 
Відповідно до положень ч.ч.2-4 ст.35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів.
Виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Виконавець послуг з вивезення побутових відходів укладає договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами із споживачами.
Частиною 2 статті 31 Закону України «Про управління відходами» передбачено, що утворювачі побутових відходів зобов`язані, зокрема, укладати договори з виконавцем послуги з управління побутовими відходами.
Згідно із ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
Частиною 3 статті 156 ЖК України передбачено, що повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з управління побутовими відходами є адміністратор послуги з управління побутовими відходами, а у разі його відсутності - визначений у встановленому законодавством порядку суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів.
Згідно зі ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний в тому числі оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно зі ч.1 ст.15 Закону України «Про відходи» передбачено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за послуги з поводження з побутовими відходами.
Відповідно до положень ч.2 ст.35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами. Аналогічні обов`язок вносити у встановленому порядку плату за послугу з управління побутовими відходами покладений ч.2 ст.31 Закону України «Про управління відходами» на утворювачів побутових відходів. 
Частиною 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:
плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;
плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на вивіз побутових відходів, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати відповідної послуги.
Судом встановлено, що Типовий індивідуальний договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами, що є публічним договором приєднання, був офіційно оприлюднений на сайті Миколаївської міської ради за посиланням https://mkrada.gov.ua/content/kp-mikolaivkomuntrans.html, який набрав чинності 01 лютого 2022 року.
Згідно із пунктом 3 Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток до договору), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги тощо або мовчання. Відповідно до Публічної оферти до Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами на територіях Центрального, Інгульського та Заводського районів міста Миколаєва нарахування плати за надання послуги з поводження з побутовими відходами (управління побутовими відходами) здійснюється виходячи з кількості осіб, згідно з державною реєстрацією місця проживання у житловому приміщенні.
За такого з урахуванням викладених фактичних обставин справи та правових норм суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач як виконавець послуги з поводження з побутовими відходами (вивезення) в м. Миколаєві має право на отримання оплати витрат за фактично надані послуги з відповідачів як утворювачами побутових відходів, які вважаються такими, що приєдналися до Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, фактом приєднання споживача до умов договору.
Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) – вимагати сплату грошей за надані послуги.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в ст.129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо відсутності між ОСОБА_1 та позивачем договору на управління побутовими відходами, з урахуванням наведених вище приписів закону, які регулюють правовідносини з надання житлово-комунальних послуг, колегія суддів доходить висновку, що незважаючи на те, що між позивачем та відповідачем не був підписаний договір про вивіз побутових відходів (з управління побутовими відходами), таке не звільняє останню та всіх інших зареєстрованих у житловому будинку осіб від сплати вартості наданих позивачем послуг, оскільки відповідач вважається таким, що уклала публічний договір приєднання про надання відповідної комунальної послуги, оскільки не довела, що протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги вона вчинили дії щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. Тому посилання в апеляційній скарзі на неукладання договору з позивачем щодо надання відповідних послуг не приймається до уваги колегією суддів.
Посилання відповідача ОСОБА_1 на наявність у неї сумнівів щодо виконання позивачем обов`язків із вивезення побутових відходів колегія суддів відхиляє, оскільки доказів такого (актів, складених у відповідності до чинного законодавства, претензій, звернень тощо) не надано, тому це є припущенням, яке не підтверджено жодним доказом, тоді як доказування в силу ч.6 ст.81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.
Щодо доводів апеляційної скарги про помилкове нарахування заборгованості на трьох зареєстрованих осіб у будинку з посиланням на те, що фактично в будинку по АДРЕСА_1 проживає лише ОСОБА_1 , колегія суддів їх не приймає, виходячи з того, що у разі відсутності користувача комунальних послуг за місцем проживання, нормативно-правовими актами, зокрема, підпунктом 6 пункту 12 Типового індивідуального договору про надання послуги з управління побутовими відходами, передбачено право споживача на несплату вартості послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження такої відсутності. Тобто для реалізації цього права споживач має звернутися до виконавця послуги із доказами своєї відсутності у житловому приміщенні, але вчинення таких відповідачем не доведено. 
Згідно із ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, до яких в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2)у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то колегія суддів вважає за необхідне стягнути судовий збір за подання позовної заяви із відповідачів на користь КП «Миколаївкомунтранс» у розмірі 3 028 грн. у рівних частках, тобто з кожного по 1 009 грн. 33 коп. 
За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Зачепіло З.Я., задоволено частково та судове рішення скасовано лише з процесуальних питань, то понесені відповідачем витрати у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.367,374,375,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Зачепіло Зоряною Ярославівною, – задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 07 листопада 2025 року – скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
Позовні вимоги Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» (ЄДРПОУ 32459822) заборгованість за наданні послуги з управління побутовими відходами в розмірі 6 894 (шість тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн. 39 коп. 
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» (ЄДРПОУ 32459822) судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн., тобто по 1 009 грн. 33 коп. з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий       Т.В. Серебрякова 

Судді:        В.В. Коломієць

Н.О. Тищук

Повний текст судового рішення
складено 02 квітня 2026 року