ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 р. 	Справа № 592/1974/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Ральченка І.М. , Мінаєвої К.В. 
за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.03.2026 (суддя Титаренко В.В., вул. Магістратська, 12, м. Суми, 40605 ) по справі № 592/1974/26
за позовом ОСОБА_1 
до  інспектора 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області старший лейтенант поліції Якубовського Семена Едуардовича , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України   
про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до іінспектора 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області старший лейтенант поліції Якубовського Семена Едуардовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просила:
-визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6594161 від 31.01.2026 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.03.2026 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з даним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що на момент, коли працівник поліції підійшов до автомобіля вона перебувала на місці водія виключно з метою увімкнення двигуна для прогріву салону автомобіля в умовах сильних морозів, оскільки на задньому сидінні перебував іі малолітній син. Транспортний засіб не рухався, будь - яких технічних дій з керування початку руху, маневрів, зміни напрямків вона не вчиняла. Указане, на переконання апелянта, безумовно свідчить про те, що відповідачами як суб`єктами владних повноважень не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Також зазначила, що ій не було надано можливості ознайомитися з відеозаписом правопорушення до винесення постанови, а вимірювання відстані проводилось без її участі та без надання можливості зробити зауваження. При цьому обстановка (вулиця, морозна погода, дитина) об`єктивно виключала можливість повноцінної реалізації процесуальних прав.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31.01.2026 інспектор 1 взводу 4 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області старшим лейтенантом поліції Якубовський С.Е. складено постанову серії ЕНА № 6594161 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 6).
Із постанови вбачається, що 31.01.2026 о 12 год 07 хв м. Суми пров. Нижньовоскресенська (Кооперативна), 2, було виявлено транспортний засіб Toyota Corolla, номерний знак НОМЕР_1 , водій керуючи транспортним засобом здійснила зупинку ближче 10 м(3,75 м) перехресті вулиці Нижньовоскресенська та провулок Монастирський, чим порушила вимоги п. 15.9 ґ ПДР.
Наведене зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що вина позивача у вчиненні адміністративних правопорушень доведена та у працівника патрульної поліції були наявні правомірні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Відповідно до п. 15.9 ґ) ПДР України, зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.
Перехрестя це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території п. 1 «;Загальні положення» ПДР України.
Частиною 1 статті 122 КУпАП, передбачено відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, за що передбачена відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу положення ст. 247 КУпАП слідує, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до матеріалів справи додано відеозапис нагрудної камери поліцейського, який в розумінні ст. 251 КУпАП є належним доказом по цій справі.
Так, із змісту наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що 31.01.2026 о 12 год 07 хв м. Суми вул. Нижньовоскресенська (Кооперативна), 2, було виявлено транспортний засіб Toyota Corolla, номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився ближче 10 м (3,75 м) перехресті вулиці Нижньовоскресенська та провулок Монастирський. На місці водія цього автомобіля знаходилась позивач, ОСОБА_1 .
Також на відеозаписах зафіксовано проведення заміру відстані від місця зупинки транспортного засобу до краю перехрещуваної проїзної частини.
Крім того, на відеозаписах зафіксовано хід розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови, а саме те, що інспектор Якубовський С.Е. повідомив ОСОБА_1 , що проводиться розгляд справи про адміністративне правопорушення, хто його проводить, оголосив права. Потім інспектор проводив заміри відстані від краю перехрещуваної проїзної частини до транспортного засобу Toyota Corolla, н.з. НОМЕР_1 , який становив 3,75 м., про що було повідомлено ОСОБА_1 . 
Розглянувши матеріали адміністративної справи, старший лейтенант поліції Якубовський С.Е. виніс постанову серії ЕНА № 6594161 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, старший лейтенант поліції Якубовський С.Е. оголосив постанову та вручив її копію позивачу .
Під час розгляду справи та винесення постанови щодо ОСОБА_1 остання не заперечувала того, що саме вона керувала транспортним засобом та здійснила зупинку з порушенням вимог п. 15.9 ґ ПДР, інформації про те, що за кермом вказаного автомобіля була інша особа також не повідомляла. . Також з відеозапису вбачається, що остання жодних клопотань не заявляла, мала можливість надавити усні пояснення, будь-яких обмежень у здійсненні своїх прав позивачу працівниками поліції здійснено не було.
Також з наданого відеозапису вбачається, що під час процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу роз`яснено її права. Крім того в самій постанові (п.8) міститься підпис позивача про роз`яснення їй прав.
Водночас, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість та безпідставність доводів сторони позивача про те, що вона не керувала транспортним засобом, а її перебування на місці водія було зумовлено виключно необхідністю завести двигун автомобіля для обігріву салону через сильні морози, оскільки під час розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не повідомляла орган, що розглядав справу, про те, що вона не керувала транспортним засобом, жодних зауважень чи клопотань щодо розгляду справи від неї не надходило. Навпаки на вимогу старшого лейтенанта поліції Якубовського С.Е. позивачка надала для перевірки посвідчення на право керування транспортними засобами відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.
Також, з наданоного відповідачем відеозапису вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови на місце зупинки підійшов невідомий чоловік та спілкувався зі старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , та не повідомив поліцейського УПП в Сумській області ДПП про те, що саме він керував транспортним засобом та здійснював зупинку, а після закінчення розгляду справи щодо ОСОБА_1 , невідомий чоловік сів на переднє пасажирське сидіння, на місце водія сіла позивачка та вони поїхали з місця зупинки.
Таким чином, вчинення позивачем адміністративного порушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, мало місце та доведено відповідачем, а доводи позивача ґрунтуються на суб`єктивному баченні обставин та не підтверджуються доказами та не узгоджуються з наданими відповідачем відеозаписами.
Колегія суддів зауважує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.
Інших обґрунтувань чи доказів, які б реально спростовували встановлені судом першої інстанції обставини, апелянтом не надано, при цьому, підстав для переоцінки таких встановлених судом обставин, у колегії суддів немає, адже вони відповідають наявним у справі доказам.
При цьому, процедурних порушень, що мали б реальний вплив на вирішення даного спору, колегією суддів не встановлено, тому, притягнення позивача до відповідальності за оскаржуваними постановами, є законним.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність оскаржуваних постанов та скоєння позивачем адміністративних правопорушень.
За наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість її доводів та відсутність підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.03.2026 по справі № 592/1974/26 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко   К.В. Мінаєва   	
Постанова складена в повному обсязі 14.04.26.