Справа № 420/40384/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 14.11.2025 року № 2710 “Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП(С) ГУНП в Одеській області”, в частині застосування до лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 19.11.2025 року № 1485 о/с, яким лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області звільнено з 19.11.2025 року зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у загальному провадженні посилаючись на суперечності між позиціями сторін по суті спору, що є вагомим показником того, що справу доцільно вирішувати за участю сторін в відкритих судових засіданнях.
Ухвалою суду від 17.122025 р відмовлено у задоволенні клопотання. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підставою для видання наказу про дисциплінарне покарання слугував висновок службового розслідування відповідно до якого відмовився виконувати бойове завдання, чим порушив присягу. З такими висновками незгодний, оскільки результати проведеного службового розслідування не відповідають фактичним обставинам у вигляді стану здоров`я, яке не дозволяло виконувати бойове завдання, що підтверджується медичними документами та свідчить про відсутність в винної поведінки. Позивач вважає оскаржувані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. 
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що 23.10.2025 о 16:25 позивачу було доведено наказ командира ЗП ДПД НПУ підполковника поліції В. Юрова від 18.10.2025 № 1201 ДСК/ВС, що зафіксовано на відеозапис. ОСОБА_2 не погодився його виконувати посилаючись на стан свого здоров`я, не маючи для цього достатніх підстав. При ознайомлені його з наказом були присутні лікар відділу лікувально евакуаційного забезпечення управління домедичної та медичної допомоги, а також начальник відділу психологічного забезпечення, які зазначили, що за результатами бесіди та візуального спостереження не виявили у позивача жодних протипоказань до виконання бойового (спеціального) завдання. Представник медичної служби, підтвердив, що лейтенант поліції ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні, однак на теперішній час медичних протипоказань для виконання наказу не має. Надані поліцейським висновки нейрохірурга носять рекомендаційний характер.
Позивач подав відповідь на відзив в якому зазначив, що "Візуальне спостереження" лікаря та психолога не можуть спростувати медичні висновки та довідки, які підтверджують численні захворювання та стан його здоров`я. Саме стан здоров`я та відмова командування у належному медичному лікуванні стали підставою для невиконання бойового завдання.
Відповідачем надані заперечення в яких зазначили, що письмові пояснення позивача, відібрані адвокатом, не є доказами, оскільки вони не відповідають передбаченим законом видам доказів та фактично є викладом правової позиції сторони її представником. Усі надані позивачем медичні документи свідчать лише про наявність рекомендацій звернутись до лікаря для вирішення питання про оперативне лікування. Оперативне лікування є плановим, та таким, що проводиться за ініціативою пацієнта. Оцінка стану здоров`я особи та її здатності виконувати службові обов`язки не належить до компетенції позивача, оскільки такі питання вирішуються виключно медичними працівниками на підставі результатів медичного огляду та відповідних медичних показань. Самостійні висновки позивача щодо неможливості виконання службових завдань не можуть братися до уваги, оскільки позивач не є лікарем та не уповноважений встановлювати медичні показання або обмеження щодо проходження служби.
Судом встановлені такі обставини по справі.
Згідно листа НПУ від 06.08.2025 № 7292, наказів ГУНП в Одеській області від 07.08.2025 № 1323 ДСК, від 13.09.2025 № 1602 ДСК, від 02.10.2025 № 1747 ДСК окремих працівників БПОП(С) ГУНП в Одеській області, зокрема ОСОБА_1 відряджено до складу угрупування військ (сил) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в підпорядкування командиру зведених підрозділів ДПОП ОШБ НПУ «ЛЮТЬ», які відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача ЗСУ від 28.12.2024 № 26499 ДПУ-3 – ЛОЗОВА виконують бойові (спеціальні) завдання та спеціальні операції з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, в межах взаємодії підрозділів Національної поліції України із Збройними Силами України та іншими складовими сектору безпеки і оборони держави.
23.10.2025 о 16:25 до поліцейських, в тому числі і ОСОБА_1 було доведено наказ командира ЗП ДПД НПУ підполковника поліції В. Юрова від 18.10.2025 № 1201 ДСК/ВС, що зафіксовано на відеозапис. ОСОБА_3 повідомив, що зміст наказу йому зрозумілий, однак через погіршення стану здоров`я не готовий до його виконання.
27.10.2025 наказом ГУНП в Одеській області № 2578 на підставі доповідної записки поданої 24.10.2025 р. командиром БПОП(С) ГУНП в області капітаном поліції ОСОБА_4 було призначене службове розслідування.
Згідно висновку службового розслідування, затвердженого 08 листопада 2025 року позивач своїми діями вчинив грубий дисциплінарний проступок, порушивши вимоги пунктів 1, 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію». Дисциплінарною комісією ГУНП в області не встановлено обставин, що пом`якшують відповідальність лейтенанта поліції ОСОБА_5 . Разом з цим встановлено обставину, що обтяжує його відповідальність визначену пунктом 2 частини шостої статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а саме вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення. Як вбачається з послужного списку позивача, останній мав не зняте дисциплінарне стягнення, у вигляді попередження про неповну службову відповідність, що виразилось у невиконанні наказу командування зведеного підрозділу Департаменту превентивної діяльності НПУ від 25.08.2025 № 925 ДСК/ ВС «Про виконання бойового (спеціального) завдання».
14.11.2025 наказом ГУНП в Одеській області № 2710 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП(С) ГУНП в Одеській області», до ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби. 
Наказом ГУНП в Одеській області по особовому складу № 1485 о/с від 19.11.2025 ОСОБА_1 було звільнено зі служби за п.6 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення).
Не погоджуючись із вказаними наказами, позивач звернувся з позовом до суду. 
Підстави призначення та наказ про призначення службового розслідування позивачем не оскаржуються.
Дослідивши та оцінивши заяви сторін по суті справи, письмові докази по справі, враховуючи приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан, який існує і на теперішній час.
Частиною першою ст. 12 Закону України “Про оборону України” від 06.12.1991 р. №1932-ХІІ визначено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту Інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.
Згідно з частиною першою статті 23 Закону №5 80-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Частиною другою статті 24 Закону №580-VIII визначено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 р. №580-VІІІ (далі Закон № №580-VІІІ)
За приписами частини першої статті 18 Закону № №580-VІІІ поліцейський зобов`язаний (серед іншого) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського. 
Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону № №580-VІІІ у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Статтею 64 Закону № №580-VІІІ закріплено, що особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність народові, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягати вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 вказаного Закону № №580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України “Про Національну поліцію”, зобов`язує поліцейського (серед іншого) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Частинами першою, другою, третьою статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до частини першої - четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893.
Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції України і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.
Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі, в частині обрання виду стягнення.
Спір у цій справі виник у зв`язку із застосуванням до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за недотриманням ним вимог пунктів 1, 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію».
Позиція позивача ґрунтується на тому, що його стан здоров`я не дозволяв йому виконувати бойове завдання, що підтверджується медичними документами та свідчить про відсутність винної поведінки.
Відповідач вважає, що службовим розслідуванням та зібраними в його ході доказами доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку несумісного із подальшим перебуванням на службі в органах поліції, надані ним медичні висновки мають лише рекомендаційний характер для вирішення питання про оперативне лікування. Оперативне лікування є плановим, та таким, що проводиться за ініціативою пацієнта. Самостійні висновки позивача щодо неможливості виконання службових завдань не можуть братися до уваги, оскільки позивач не є лікарем та не уповноважений встановлювати медичні показання або обмеження щодо проходження служби.
Дослідивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, проаналізувавши матеріали службового розслідування, в тому числі переглянувши матеріали відеофіксації оголошення та ознайомлення позивача з наказом ЗП ДПД НПУ від 18.10.2025 № 1201 ДСК/ВС, суд приходить до висновку, що під час проведення службового розслідування Комісією було вжито всіх необхідних заходів для з`ясування обставин вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, службове розслідування проведено повно та об`єктивно.
Зібраними доказами, отриманими комісією під час службового розслідування шляхом опитування ОСОБА_1 встановлено, що він відмовився виконувати бойовий наказ, посилаючись на те, що не може виконувати фізично оскільки треба оперуватись. При цьому, позивач на відеоматерівалах підтвердив, що не перебуває на лікарняному, не має висновку нейрохірурга щодо необхідності оперативного лікування.
Суд зазначає, що при оголошенні наказу ЗП ДПД НПУ від 18.10.2025 № 1201 ДСК/ВС були присутні лікар відділу лікувально евакуаційного забезпечення управління домедичної та медичної допомоги, а також начальник відділу психологічного забезпечення, які зазначили, що за результатами бесіди та візуального спостереження ОСОБА_1 не виявили у жодних протипоказань до виконання бойового (спеціального) завдання.
Щодо наданих позивачем довідки невропатолога від 22.07.2025 року (діагноз: МВТ (22.07.25), ЗЧМТ, струс г/м, акубаротравма); консультаційного висновку спеціаліста лікаря ОСОБА_6 УДМД ДПОП «ОШБ «Лють» від 22.07.2025 (діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, акубаротравма); результату огляду № 10961983 від 23.07.2025 року ДУ «Східне територіальне медичне об`єднання МВС України» (діагноз: МВТ від 22.07.25, СГМ, ЗЧМТ, цефалічний синдром); консультативного висновку спеціаліста лікаря ОСОБА_6 від 09.09.2025 року УДМД ДПОП «ОШБ «Лють» (діагноз: хронічна вертеброгенна люмбалгія з м`язово-тонічним і больовим синдромами); консультативного висновку нейрохірурга ОСОБА_7 від 17.09.2025 року КНП «Міська лікарня № 2» м .Краматорськ, (діагноз: хронічна вертеброгенна та диско генна попереково-крижова радіокулопатія з вторинними судинними розладами у вигляді судом, порушення чутливості, вираженим больовим, м`язово-тонічним, корінцевим синдромами, порушенням статико-дінамічної функції хребта в ст. тривалого загострення. Консервативне лікування без позитивного результату. Рекомендоване оперативне лікування в спеціалізованих стаціонарних умовах), суд зазначає наступне.
Вказані медичні довідки та висновки свідчать лише про наявність рекомендацій лікарів для вирішення питання про оперативне лікування. Оперативне лікування є плановим, та таким, що проводиться за ініціативою та планами пацієнта і не є таким, що потребує негайного хірургічного втручання чи таким, що перешкоджає поліцейському виконувати покладені на нього обов`язки.
Суд зазначає, що за наявності вищевказаних захворювань та після медичного огляду, ОСОБА_1 не було направлено для визначення придатності до служби в поліції у відповідності до п.6 Розділу ІІІ до Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затверджене наказом МВС України від 03 квітня 2017 року № 285, відповідно до якого у разі якщо в поліцейських, військовослужбовців, які перебувають на лікуванні (обстеженні) в ЗОЗ МВС, виявлено захворювання, наслідки поранення (травми, контузії, каліцтва) з вираженими функціональними порушеннями, несприятливим прогнозом щодо подальшої служби, такі особи направляються на медичний огляд для встановлення придатності до служби в поліції, до військової служби за рішенням начальника (керівника) ЗОЗ МВС за поданням керівника лікувального відділення, про що робиться запис у медичній карті амбулаторного хворого за формою.
Іншими словами, після медичного огляду та лікування підстав для його продовження чи сумнівів у придатності позивача до служби в поліції не виникло.
Суд погоджується з позицією відповідача, що оцінка стану здоров`я особи та її здатності виконувати службові обов`язки не належить до компетенції позивача, оскільки такі питання вирішуються виключно медичними працівниками на підставі результатів медичного огляду та відповідних медичних показань. Самостійні висновки позивача щодо неможливості виконання службових завдань не можуть братися до уваги. 
В обґрунтування позовних вимог позивач також посилається на те, що 19.09.2025 подав рапорт з проханням вивести його з бойового розпорядження, посилаючись на необхідність лікування та погіршення стану здоров`я.
Суд відхиляє посилання на рапорт, оскільки як зазначає відповідач, ОСОБА_1 з 18 вересня 2025 (з дня отримання висновку) до оголошення йому наказу не звернтався до лікаря з метою дотримання рекомендацій або реалізації оперативного лікування. За рекомендацією лікаря, ОСОБА_1 було скеровано до нейрохірурга госпітального рівня для вирішення питання про оперативне лікування.
На думку суду, позивач, з моменту отримання рекомендацій 18.09.2025 обмежився лише написання рапорту, будь-яких інших дій щодо виправлення погіршення стану здоров`я з метою дотримання лікарських документацій не вчинив, що свідчить такий стан здоров`я, який надає можливість виконувати наказ від 18.10.2025 № 1201 ДСК/ВС.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян № 455 визначено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. 
Таким чином, відмова від виконання наказу з поважних причин повинна бути належним чином документально оформлена, а саме листком непрацездатності, який є єдиним офіційним документом, що дозволяє бути відсутнім на роботі не виконувати наказ у зв`язку із хворобою, а не подання рапорту. 
Аналогічні правові висновки щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі №805/1126/18-а, від 31 липня 2019 року у справі №815/810/18, від 16 квітня 2018 року у справі №805/1126/18-а, від 25 червня 2019 року у справі №805/1816/17-а. 
Верховний суд чітко вказав що лише листок непрацездатності являється єдиним документом звільняючим від виконання службових обов`язків поліцейського. Тому довідки надані позивачем не заслуговують на увагу
Суд зазначає, що зазначені позивачем причини невиконання наказу після його оголошення та під час службового розслідування, жодним чином не є такими, що звільняють його від відповідальності за такі дії, оскільки в період воєнного стану, загрозі державному суверенітету України та її територіальній цілісності, у ході відсічі збройної агресії проти України, посилання на неналежний стан здоров`я за відсутності медичного висновку не є підставами для не виконання бойового наказу.
Працівник поліції під час виконання наказу не може висувати будь-яких вимог та умов його виконання, зобов`язаний їх виконувати, а невиконання наказу є пряме порушення службової дисципліни.
З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе, не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. виконувати обов`язки. Присяга, поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським.
Суд зазначає, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. При цьому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в НП України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
З огляду на зазначені норми законодавства та встановлені у справі обставини під час проведення службового розслідування, суд вважає, що відповідач дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_8 дисциплінарного проступку – порушення Присяги, а з врахуванням його тяжкості, обставини за яких його вчинено, шкоду заподіяну авторитету поліції, відношення позивача до вчиненого порушення, характеристики, врахування попереднього стягнення, а також встановлення несумісності подальшого проходження позивачем служби в поліції, застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів поліції є законним та обґрунтованим. 
Суд зазначає, що у відповідності до ч. 1. ст. 77 КАС України позивачем не доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
В той же час, відповідач надав суду належні та допустимі докази, виклав правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке на думку суду відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.
У підсумку, з урахуванням вищезазначеного, у сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказів від 14.11.2025 року № 2710 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП(С) ГУНП в Одеській області», від 19.11.2025 року № 1485 о/с - відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 

Суддя Попов В.Ф.

.