Справа № 727/1890/26
Провадження № 2-а/727/77/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Чернівці 
Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі: 
головуючого судді Дубець О.С. 
за участю секретаря судового засідання Чебуришкіної Н.Ю.,
представника позивача – Марікуци В.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівців адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконними, об`єднання та скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи
ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівців із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просить:
-На підставі частини 2 статті 36 КУпАП об`єднати оскаржувані Постанови ЧМТЦК (ООЦМ) № 184, ЧМТЦК (ООЦМ) № 185 та Постанову ЧМТЦК (ООЦМ) (номер якої позивачу не відомий) від 29.01.2025 в одну адміністративну справу.
-Закрити адміністративну справу про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 210-1; частиною 3 статті 210-1; частиною 3 статті 210 у зв`язку із виконанням таких постанов на підставі частини 2 статті 36 КУпАП, шляхом сплати. 
Ухвалою від 10 лютого 2026 року судом відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи суд вирішив проводити з повідомленням сторін.
Цією ж ухвалою суд витребував у відповідача докази та надав строк для подання відзиву на позовну заяву. 
Від відповідача надійшов відзив відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_2 просить:
- у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити за безпідставністю.

Стислий виклад позиції учасників справи 
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує такими доводами.
29 січня 2026 року йому стало відомо про те, що ще у січні 2025 року щодо нього було складено три постанови про порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та законодавства про військовий облік та військову службу, вчинено в особливий період. Про існування двох із трьох вказаних постанов йому не було відомо. 
Позивач вказує, що йому було відомо тільки про одну постанову, номер якої йому не відомий, і по якій він 17 вересня 2025 року, у відповідності до положень статті 300-3 КУпАП, сплатив 50 відсотків розміру штрафу, що становить 8500,00 грн, оскільки погодився із тим адміністративним правопорушенням, яке йому було інкриміноване відповідачем. 
Крім того, як позивачу стало відомо пізніше, щодо нього було складено ще дві постанов про притягнення до адміністративної відповідальності: № 184 та № 185 від 29 січня 2025 року. 
Разом з тим, вважає позивач, у відповідності до статті 36 КУпАП відповідач повинен був об`єднати в одне провадження три справи про адміністративні правопорушення, які були розпочаті провадженням щодо нього за частиною 3 статті 210 та частиною 3 статті 210-1 КУпАП, та накласти на нього стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Оскільки стягнення по всіх трьом справам про адміністративне правопорушення щодо позивача становить 17000,00 грн, ОСОБА_1 вважає, що він сплатив по них штраф, скориставшись положеннями статті 300-3 КУпАП, оскільки на нього повинно було бути накладене тільки одне стягнення з урахуванням положень статті 36 КУпАП.
Однак, відповідач безпідставно не застосував положення статті 36 КУпАП та виніс щодо позивача три окремі постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. 
У поданому відзиві відповідач зазначив, що оскаржувані постанови є законними та обґрунтованими, а відповідач діяв в межах вимог КУпАП, з огляду на таке. 
В протоколі про адміністративне правопорушення № 184 було встановлено, що 17.01.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що позивач будучи військовозобов`язаним та перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримавши УкрПоштою повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на у вказаний час і дату до вказаного відділу не з`явився, про поважність причин неявки не повідомив, та в подальшому до вказаного відділу не з`являвся. Своїми протиправними діями (бездіяльністю) Позивач порушив вимоги абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. 
В протоколі про адміністративне правопорушення № 185 було встановлено, що 17.01.2025 Позивач, будучи військовозобов`язаним під час дії воєнного стану не мав при собі військово-облікового документу, та не пред`явив його за вимогою представника поліції. Своїми протиправними винними діями (бездіяльністю) Позивач порушив вимоги частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Відповідач також посилається на те, що 28 січня 2026 року Позивачем була особисто подана заява про визнання своєї провини та неоскаржені допущеного порушення та згода на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності. 
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що ОСОБА_1 дійсно вчинив адміністративні правопорушення, по яких наявні винесені відповідачем постанови. Однак, відповідач, під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, безпідставно не застосував положення статті 36 КУпАП та неправомірно наклав на ОСОБА_1 адміністративні стягнення за три адміністративні правопорушення окремо. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Подав суду клопотання про розгляд справи без його участі. 
Відповідно до частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом
Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. 
Судом встановлено, що 29 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 була винесена постанова за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП № 184 відповідно до якої ОСОБА_1 25 березня 1999 року РНОКПП НОМЕР_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Вказана постанова була винесена за результатами розгляду протоколу ЧМТЦК (ООМЦ) про адміністративне правопорушення № 184 від 17 січня 2025 року, складеного в приміщенні Чернівецького обласного об`єднаного центру мобілізації офіцером відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим лейтенантом ОСОБА_3 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, склад якого виразився у тому, що 17 січня 2025 року о 10 год. 50 хв. ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним і перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримавши засобами поштових повідомлень АТ Укрпошта повістку № 1701476 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 16.01.2025, у вказаний час і дату до вказаного відділу не з`явився. Своїми протиправними, винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період. 
Даною постановою на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. 
Вказану постанову ОСОБА_1 отримав 29 січня 2026 року, про що є відповідна відмітка на самій постанові. 
29 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 була винесена постанова за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП № 185 відповідно до якої на ОСОБА_1 25 березня 1999 року РНОКПП НОМЕР_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Вказана постанова була винесена за результатами розгляду протоколу ЧМТЦК (ООМЦ) про адміністративне правопорушення № 185 від 17 січня 2025 року, складеного в приміщенні Чернівецького обласного об`єднаного центру мобілізації офіцером відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим лейтенантом ОСОБА_3 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, склад якого виразився у тому, що 17 січня 2025 року об 11 год. 00 хв. ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним, під час дії воєнного стану не мав при собі військово-облікового документу та не пред`явив його за вимогою представника поліції. Своїми протиправними, винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період.
Даною постановою на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. 
Вказану постанову ОСОБА_1 отримав 29 січня 2026 року, про що є відповідна відмітка на самій постанові. 
26 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 була винесена постанова за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП № 1806 відповідно до якої ОСОБА_1 25 березня 1999 року РНОКПП НОМЕР_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Вказана постанова була винесена за результатами розгляду протоколу ЧМТЦК про адміністративне правопорушення № 1806, складеного в приміщенні Чернівецького обласного об`єднаного центру мобілізації стрільцем 2-го відділення взводу охорони ОСОБА_4 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, склад якого виразився у тому, що 17 вересня 2025 року об 11 год. 00 хв. ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним, та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи у статусі обмежено придатного до військової служби у воєнний час, не з`явився до ТЦК та СП у строк до 05.06.2025 року для проходження повторного медичного огляду ВЛК з метою встановлення ступеня придатності до військової служби. Своїми протиправними, винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 4 пункту 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та пункту 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захисти», що призвело до порушення них законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого з особливий період. 
Даною постановою на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. 
Вказану постанову ОСОБА_1 отримав 06 жовтня 2025 року, про що є відповідна відмітка на самій постанові. 
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 визнав, що вчинив правопорушення, яке полягає в не проходженні ВЛК, про що 17 вересня 2025 року подав відповідну заяву на ім`я керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 , та 17 вересня 2025 року сплатив 8500,00 грн адміністративного штрафу, що підтверджується платіжною інструкцією № Е01В-8В5В-С2РА-А7КХ. 
З урахуванням досліджених доказів по справі та наданих учасниками справи пояснень судом встановлено, що предметом даного позову є встановлення законності та обґрунтованості оскаржуваних постанов в контексті не застосування відповідачем під час їх винесення положень статті 36 КУпАП. 

Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду 
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Положеннями частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та відповідно до статей 9, 77 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вбачається з положень частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року (заява № 16437/04) зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що встановлює вину особи.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням. 
Відповідно до частини 1 статті 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Так, судом встановлено, що щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 було винесено три постанови про накладення на позивачка адміністративних стягнень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 210-1 КУпАП: № 184 від 29 січня 2025 року, якою накладено стягнення в розмірі 17000,00 грн; № 185 від 29 січня 2025 року, якою накладено стягнення в розмірі 17000,00 грн; № 1806 від 17 вересня 2025 року, якою накладено стягнення в розмірі 17000,00 грн. 
Частиною першою статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
З диспозиції частини 3 статті 210-1 КУпАП вбачається, що остання передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/22 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України оголошено загальну мобілізацію.
Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2102 -IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та продовжує діяти на даний час.
Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
У відповідності до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення, являє собою відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення та має відповідати вимогам статті 256 КУпАП.
Так, згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються зокрема місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
Відповідач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП, належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.
Відповідно до частини 1 статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення та повинна містити, в тому числі, опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. 
Так, судом встановлено, що стосовно ОСОБА_1 відповідачем розглядалися матеріали справ про притягнення до адміністративної відповідальності двічі, а саме: 29 січня 2025 року та 26 вересня 2025 року. За результатами розгляду адмінматеріалів були винесені вказані вище постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. 
29 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 було винесено дві постанови: № 184 та № 185, за те, що останній порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, а саме: 
- відповідно до протоколу № 184 від 17 січня 2025 року, ОСОБА_1 17 січня 2025 року о 10 год. 50 хв., отримавши засобами поштових повідомлень АТ Укрпошта повістку № 1701476 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 16.01.2025, у вказаний час і дату до вказаного відділу не з`явився;
- відповідно до протоколу № 185 від 17 січня 2025 року, ОСОБА_1 17 січня 2025 року об 11 год. 00 хв., під час дії воєнного стану не мав при собі військово-облікового документу та не пред`явив його за вимогою представника поліції.
З наведеного суд доходить висновку, що відповідачем, як органом, уповноваженим розглядати справи про притягнення до адміністративної відповідальності, одночасно розглядалися дві справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , вчинення яких останнім мало місце в один період - 17 січня 2025 року. 
Положеннями статті 36 КУпАП унормовано, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Аналіз наведеної норми дає право дійти висновку, що у випадках, коли одночасно розглядаються справи про вчинення кількох проступків однією і тією самого особою, вирішується питання про поглинання чи приєднання адміністративних стягнень. У частині 1 вказаної статті визначено, що в разі вчинення двох або більше адміністративних правопорушень стягнення накладається за кожен проступок окремо. Такий порядок застосування стягнень обумовлений тим, що справи про адміністративні правопорушення щодо однієї і тієї самої особи вирішують частіше за все різні посадові особи в межах своєї підвідомчості. Ситуація змінюється, якщо справи про кілька адміністративних проступків розглядає одна посадова особа. В таких випадках накладається одне основне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з вчинених.
Відповідно до частини 2 статті 36 КУпАП дані матеріали підлягали об`єднанню в одне провадження та накладенню одного стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з вчинених.
На підставі наведеного суд доходить висновку, що оскаржувані постанови № 184 та № 185 від 29 січня 2025 року були винесені відповідачем з порушенням норм процесуального права, оскільки начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 не було вирішено питання про поглинання чи приєднання адміністративних стягнень щодо ОСОБА_1 при одночасному розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 3 статті 210-1 КУпАП за складеними протоколами № 184 від 17 січня 2025 року та № 185 від 17 січня 2025 року. 
Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 в частині закриття адміністративної справи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 210-1, у зв`язку із виконанням таких постанов на підставі частини 2 статті 36 КУпАП, оскільки позивачем, з урахуванням положень статті 300-3 КУпАП, був сплачений штраф в розмірі 8500,00 грн, то суд зазначає таке. 
Так, позивач вважає, що відповідач повинен був з урахуванням положень статті 36 КУпАП накласти на нього адміністративне стягнення за вчинення трьох адміністративних правопорушень в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. 
Постанова від 26 вересня 2025 року була винесена відповідачем за результатами розгляду протоколу від 17 вересня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 17 вересня 2025 року об 11 год. 00 хв., перебуваючи у статусі обмежено придатного до військової служби у воєнний час, не з`явився до ТЦК та СП у строк до 05.06.2025 року для проходження повторного медичного огляду ВЛК з метою встановлення ступеня придатності до військової служби. 
ОСОБА_5 свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення визнав та, з урахуванням положень статті 300-3 КУпАП, сплатив штраф. 
Суд зазначає, що застосування положень статті 36 КУпАП можливе за умови, що справи про вчинення особою кількох адміністративних правопорушень, розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою) одночасно. 
Судом встановлено, що відповідачем розглядалися матеріали справ про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності двічі, а саме: 29 січня 2025 року та 26 вересня 2025 року, тобто розгляд цих справ відбувався не одночасно, а тому підстав для застосування статті 36 КУпАП при розгляді протоколів № 184 та № 185 від 17 січня 2025 року та 1806 від 17 вересня 2025 року, немає. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Щодо суті позовних вимог
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).
З огляду на викладене вище, постанови № 184 та № 185 від 29 січня 2025 року, винесені начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , якими на ОСОБА_1 накладено адміністративні стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 210-1 КУпАП, в розмірі 17000,00 грн слід скасувати та справи про адміністративне правопорушення надіслати до ІНФОРМАЦІЯ_1 на новий розгляд.
В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити. 

Щодо судових витрат
Судом встановлено, що за розгляд справи Шевченківським районним судом м. Чернівців позивачем сплачений судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
На підставі наведеного та у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 332,80 грн.

Вирішення клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду 
В позовній заяві позивачем заявлено клопотання про поновлення строку для подання адміністративного позову. Своє клопотання позивач мотивує тим, що про існування оскаржуваних постанов йому стало відомо тільки 29 січня 2026 року, коли йому зателефонували з ІНФОРМАЦІЯ_3 та повідомили, що на нього були складені постанови за вчинення адміністративних правопорушень за частиною 3 статті 210-1 КУпАП . Того ж дня він отримав копії постанов № 184 та № 185 від 29 січня 2025 року, про що зроблені відповідні відмітки у вказаних постановах, винесених відповідачем. 
Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Відповідно до частин 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
За особливостями розгляду адміністративних справ даної категорії, перебіг строку на звернення до адміністративного суду щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію становить десять днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Оцінивши доводи позивача та подані ним докази суд доходить висновку, що зазначені ним причини пропуску строку на звернення до суду є поважними, оскільки оскаржувані постанови № 184 та № 185 від 29 січня 2025 року позивач отримав 29 січня 2026 року, а з позовом до суду звернувся 07 лютого 2026 року, тобто у строк, встановлений для оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Відтак суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду та поновлення такого строку.

Керуючись статтями 12, 122, 123, 139, 229, 241- 246, 286, 292, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом та поновити пропущений строк на звернення до адміністративного суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконними, об`єднання та скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення – задовольнити частково.

Постанови № 184 та № 185 від 29 січня 2025 року, винесені начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , якими на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_1 накладено адміністративні стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 210-1 КУпАП, в розмірі 17000,00 грн - скасувати.

Справи про адміністративне правопорушення № 184 та № 185, розпочаті щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_1 , надіслати до ІНФОРМАЦІЯ_1 на новий розгляд.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 332,80 грн (триста тридцять дві грн 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Дата складання повного судового рішення 01 квітня 2026 року.

Суддя       Дубець О.С.