ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" березня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/3259/25	

Господарський суд Одеської області 
У складі судді Желєзної С.П.
Секретаря судових засідань Босової Ю.С. 
За участю представників сторін: 
Від позивача: не з`явився; 
Від відповідача: Сіржант Ю.В. на підставі ордеру; 
Від третьої особи: не з`явився; 

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства агрофірма «Промінь» до товариства з обмеженою відповідальністю «Адаммаріс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору, - 
ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство агрофірма «Промінь» (далі по тексту - ПП «Промінь») звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Адаммаріс» (далі по тексту - ТОВ «Адаммаріс») про визнання недійсним договору купівлі-продажу № АДМ24/04-30 від 24.04.2023. 
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на підписання договору від імені директора ПП «Промінь» неуповноваженою особою, а також проставлення на договорі печатки, яка вже не використовувалася підприємством. 
Ухвалою суду від 19.08.2025 дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. 
15.09.2025 до суду від ТОВ «Адаммаріс» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні заявленого позивачем позову , посилаючись на підписання договору від імені ПП «Промінь» ОСОБА_1 - особою, яка відповідно до статутних документів мала право на підписання договорів від імені позивача. При цьому відповідач звертає увагу на приховування вказаної обставини позивачем під час подання позовної заяви, незважаючи на обізнаність з вказаною обставиною у зв`язку з розглядом справи №916/1605/25 за позовом ТОВ «Адаммаріс» до ПП «Промінь» про стягнення заборгованості за спірним договором.
17.09.2025 до суду від ПП «Промінь» надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач звертає увагу на визнання відповідачем обставини підписання договору ОСОБА_1 , у якого, як наголошує позивач, відсутні повноваження на представництво інтересів позивача. 
30.10.2025 до суду від ПП «Промінь» надійшло клопотання про долучення доказів наявності повноважень на представництво інтересів позивачем ОСОБА_1 . ПП «Промінь» стверджує про намагання відповідача маніпулювати частковим збігом імені та прізвища особи та спробу видати двох різних осіб, у яких по-батькові пишеться з відмінностями ( ОСОБА_1 та ОСОБА_1 ), за одну особу. Водночас позивач наголошує, що наявність зареєстрованих податкових накладних може підтвердити лише наявність господарських зобов`язань, але жодним чином не може свідчити про виконання сторонами зобов`язань, які виникли саме на підставі договору купівлі-продажу №АДМ24/04-30 від 24.04.2023.
Ухвалою суду від 19.11.2025 до участі у дану справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено ОСОБА_1 .
Ухвалою від 12.01.2026 судом було відмовлено ПП «Промінь» у задоволенні заяви про виправлення описки в ухвалі суду від 19.11.2025 у даній справі. 
У підготовчому засіданні 12.01.2026, судом було постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про задоволення клопотання позивача про витребування у відповідача документів, якими ТОВ «Адаммаріс» керувалося при встановлені особи представника позивача та наявності у нього відповідних повноважень.
26.01.2026 до суду від третьої особи надійшли пояснення щодо заявлених позивачем вимог, у яких третьою особою було повідомлено, що відмінності у написанні по-батькові ( ОСОБА_1 та ОСОБА_1 ) є технічними описками, викликаними автоматичним виправленням у текстовому редакторі. ОСОБА_1 було визнано обставину підписання спірного договору під час перебування на посаді заступника директора ПП «Промінь», а також визнано факт отримання товару (мінеральних добрив) за договором. З урахуванням викладеного третя особа просить відмовити у задоволенні заявлених ПП «Промінь» позовних вимог у повному обсязі.
26.01.2026 до суду від ПП «Промінь» надійшли додаткові пояснення, у яких позивач заперечує проти наведених третьою особою доводів у письмових поясненнях. ПП «Промінь» наполягає на можливості встановлення факту приналежності документів особі у судовому порядку за правилами ЦПК України, а також на відсутності у ОСОБА_1 повноважень на укладення договору від імені позивача. 
У підготовчому засіданні 16.02.2026 судом було постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
13.03.2026 до суду від ПП «Промінь» надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, а також врахування під час вирішення даної справи обставин, викладених ПП «Промінь» у касаційній скарзі на судові рішення у справі №916/1605/25.
За результатом розгляду клопотання ПП «Промінь» в частині врахування обставин, викладених ПП «Промінь» у касаційній скарзі на судові рішення у справі №916/1605/25, під час розгляду даного спору, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання.
Суд зазначає, що підставами позову є фактичні обставини та юридичні факти, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту прав. При цьому підстави позову мають бути остаточно визначені позивачем до закінчення підготовчого провадження у справі згідно з вимогами ст. 46 ГПК України. Таким чином, у господарського суду відсутні підстави для врахування доводів, які ПП «Промінь» наводило по тексту касаційної скарги на судові рішення у справі №916/1605/25. Суд зазначає, що у будь-якому випадку доповнення підстав позову новими обставинами мало здійснюватися шляхом подання заяви у межах цієї справи з дотриманням вимог ГПК України. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника відповідача, господарський суд встановив наступне.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 20.12.2010 за №7863075 станом на 20.12.2010 керівником ПП «Промінь» була ОСОБА_4 , від імені ПП «Промінь» юридичні дії також міг вчиняти ОСОБА_1 . 
Згідно наданої суду виписки з наказу №1 від 19.02.2000 ПП «Промінь» ОСОБА_1 було зараховано на посаду заступника директора; ОСОБА_1 згідно довідки податкової інспекції від 30.07.2001 було присвоєно ідентифікаційний код НОМЕР_1. При цьому в таких документах як розрахунок при звільненні від 02.11.2023, відомостях про нарахування заробітної плати застрахованим особам та інших документах зазначено про призначення на посаду саме ОСОБА_1 . 
ОСОБА_1 також згідно з Указом Президента України у 2008 році був нагороджений ордером князя Ярослава Мудрого за вагомий внесок в розвиток агропромислового комплексу України. 
Проте згідно з паспортом громадянина України, виданого 01.12.1997 року, фізична особа 24.08.1951 року народження має наступне прізвище, ім`я та по-батькові: ОСОБА_1. При цьому ОСОБА_1 згідно довідки податкової інспекції від 01.11.2017 присвоєно ідентифікаційний код НОМЕР_1; заробітну плату згідно довідки форми ОК-7 третя особа у 2011-2023 роках отримувала саме від ПП «Промінь».
01.03.2023 ПП «Промінь» було видано наказ №5 щодо використання печатки підприємства, відповідно до якого вирішено виготовити нову печатку, яка містить адресу місцезнаходження підприємства: Україна, Одеська область, Одеський район, м. Біляївка. 
24.04.2023 між ПП «Промінь» в особі директора ОСОБА_4, що діє на підставі Статуту, (Покупець) та ТОВ «Адаммаріс» (Продавець) було укладено договір купівлі-продажу № АДМ24/04-30, відповідно до п. 1.1 якого Продавець зобов`язується передати, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити вартість мінеральних добрив, насіннєвого матеріалу відповідно до умов даного договору (додаткових угод та специфікацій, рахунків-фактур та/або видаткових накладних до нього).
Згідно з п. 4.12 договору купівлі-продажу № АДМ24/04-30 від 24.04.2023 Покупець зобов`язаний надати Продавцю доручення на право отримання товарно-матеріальних цінностей на отримання товару.
Відповідно до п. 11.1 договору купівлі-продажу № АДМ24/04-30 від 24.04.2023 договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2023, а в частині проведення розрахунків за товар, сплати штрафних санкцій - до повного виконання Покупцем своїх зобов`язань за цим договором.
Своїм підписом на цьому договорі сторони підтверджують, що умови даного договору є для них справедливими, вони розуміють значення своїх дій, при укладанні даного договору не було обману або примуса, волевиявлення сторін відповідає їх внутрішній волі; текст договору сторонами уважно прочитаний, умови ясні й ніяких претензій до тексту договору або його умов у сторін немає (п. 13 договору купівлі-продажу № АДМ24/04-30 від 24.04.2023).
У розділі «Реквізити сторін» від імені ПП «Промінь» договір був підписаний директором ОСОБА_4 з проставленням печатки підприємства, яка вздовж зовнішньої частини кола містить відомості про Біляївський район.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.07.2025 станом на 24.04.2023 від імені ПП «Промінь» юридичні дії також міг вчиняти ОСОБА_1, керівником підприємства була ОСОБА_4 
На підтвердження обставини виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу №АДМ24/04-30 від 24.04.2023 відповідачем були надані суду видаткові накладні від 24.04.2023, 26.04.2023, 08.05.2023, 12.05.2023, а також специфікації до договору. Товар за наданими суду видатковими накладними отримували як заступник директора ОСОБА_1, так і директор ОСОБА_4 . При цьому на видаткових накладних була проставлена печатка ПП «Промінь» та наявне посилання на передання товару згідно з договором №АДМ24/04-30 від 24.04.2023. 
З огляду на поставку товару за договором №АДМ24/04-30 від 24.04.2023 ТОВ «Адаммаріс» у 2023 році на виконання податкового законодавства здійснювало реєстрацію видаткових накладних, у яких зазначало ПП «Промінь» як отримувача товару.
З виписки по банківському рахунку ТОВ «Адаммаріс» за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 можна встановити, що ПП «Промінь» оплачувало вартість добрив шляхом перерахування коштів згідно виставлених відповідачем рахунків, посилання на оплату товару згідно з договором у графі призначення платежу відсутнє. 
22.11.2023 ОСОБА_5 , як засновник ПП «Промінь», звернувся до ОРУП №2 ГУНП в Одеській області із заявою про викрадення документів ПП «Промінь» у зв`язку з чим просив внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Крім того, в матеріалах справи наявна перша сторінка іншої заяви про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань у зв`язку з викраденням документів позивача. 
Листом №13/03-01 від 13.03.2024 ТОВ «Адаммаріс» звернулося до ПП «Промінь» з вимогою про сплату заборгованості за договором купівлі-продажу № АДМ24/04-30 від 24.04.2023 у розмірі 254 409,84 грн та відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 602 951,32 грн.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2024 у справі №947/7703/24 скаргу ПП «Агрофірма «Промінь» на бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, було задоволено частково; зобов`язано уповноваженого (чергового) слідчого СУ ГУНП в Одеській області внести по заяві ПП «Агрофірма «Промінь» від 01.03.2024 про кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Листом №07/08-01 від 07.08.2024 ТОВ «Адаммаріс» також зверталося до учасника ПП «Промінь» з проханням вжити заходів для врегулювання пропозиції про погашення заборгованості ПП «Промінь».
Листом від 18.09.2025 Головне управління ДПС в Одеській області на виконання ухвали від 10.09.2025 по справі № 916/1605/25 повідомило, що за даними Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Адаммаріс» зареєструвало на адресу ПП «Промінь» п`ять податкових накладних, які були включені ПП «Промінь» до податкового кредиту по деклараціям з ПДВ у 2023 році. 
Відповідно до довідки, складеної ТОВ «Адаммаріс» 05.09.2025, в результаті влучання шахеда в офісне приміщення відповідача, було частково знищено первинні документи підприємства за 2017-2023 роки. Вказана довідка була надана відповідачем на підтвердження неможливості надання доказів, витребуваних протокольною ухвалою суду від 12.01.2026 за результатом розгляду клопотання позивача.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 у справі №916/1605/25 позов ТОВ «Адаммаріс» було задоволено частково, присуджено до стягнення з ПП «Промінь» заборгованість за договором №АДМ24/04-30 від 24.04.2023 у сумі 239 669,00 грн, штраф у сумі 30 000,00 грн, судовий збір у сумі 6 545,69 грн, витрати на правничу допомогу у сумі 9100,00 грн.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 рішення суду від 22.10.2025 у справі №916/1605/25 було залишено без змін. 
Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. 
При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
Предметом заявленого ПП «Промінь» до ТОВ «Адаммаріс» позову є вимоги про визнання договору купівлі-продажу №АДМ24/04-30 від 24.04.2023 недійсним з підстав підписання договору неуповноваженою особою, а також проставлення на договорі печатки, яка не використовувалася підприємством. 
ТОВ «Адаммаріс» заперечує проти задоволення позову з підстав підписання спірного договору ОСОБА_1, який згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань мав повноваження вчиняти юридичні дії від імені ПП «Промінь».
Згідно зі ст. ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Згідно з ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Під час вирішення даного спору судом було встановлено, що 24.04.2023 між ПП «Промінь», підписантом від імені якого було вказано директора ОСОБА_4 , що діяв на підставі Статуту, та ТОВ «Адаммаріс» було укладено договір купівлі-продажу №АДМ24/04-30.
Водночас незважаючи на вказівку у договорі купівлі-продажу №АДМ24/04-30 від 24.04.2023 про його підписання від імені позивача директором ОСОБА_4, спірний договір від імені ПП «Промінь» був підписаний ОСОБА_1. 
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (ч. 1 ст. 75 ГПК України).
Суд зазначає, що обставина підписання договору від імені ПП «Промінь» ОСОБА_1 була визнана як ТОВ «Адаммаріс», так і третьою особою під час розгляду даного спору, а, отже, з огляду на відсутність у суду сумнівів щодо її достовірності на підставі ч. 1 ст. 75 ГПК України така обставина не підлягає доказуванню.
На час укладення спірного правочину ОСОБА_1 згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.07.2025 мав повноваження вчиняти від імені ПП «Промінь» юридичні дії.
Загальні положення про юридичну особу унормовані у главі 7 ЦК України (статті 80 - 112). Згідно з ч. 4 ст. 89 ЦК України (тут і далі - в редакції чинній на дату укладення договору) до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.
В силу вимог ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.
Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ч. ч. 1, 2 ст. 97 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 92 ЦК України виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу.
Виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав (Рішення Конституційного Суду України від 12.01.2010 № 1-рп/2010).
Отже, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи. Виконавчим органом товариства є директор (або правління, дирекція тощо), який вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.12.2025 у справі № 914/768/22 дійшла висновку, що під час вирішення спорів про визнання правочинів недійсними з підстав перевищення повноважень органом або особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, необхідним є встановлення обставин щодо добросовісності / недобросовісності поведінки третьої особи. Зокрема, предметом доказування має бути обставина стосовно того, чи знала третя особа про відсутність в органу юридичної особи необхідного обсягу повноважень або, проявивши розумну обачність, повинна була знати про це. Обов`язок доведення цих обставин покладається на юридичну особу.
Господарським судом в процесі вирішення даного спору було встановлено, що у 2000 році ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника директора ПП «Промінь». Із зазначеної посади ОСОБА_1 був звільнений у листопаді 2023 році.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи Статуту ПП «Промінь», посадової інструкції заступника директора або будь-яких інших документів, які визначають зміст повноважень особи, яка займає посаду заступника директора, приймаючи до уваги підстави заявленого позивачем позову, господарський суд доходить висновку, що заступник директора ПП «Промінь» був уповноважений на укладення договору. Висновок суду з даного питання підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з якими станом на 24.04.2023 ОСОБА_1 був включений до реєстру як особа, яка має право вчиняти юридичні дії від імені позивача. 
ПП «Промінь» в процесі вирішення даного спору наполягало на спробі відповідача маніпулювати частковим збігом імені та прізвища двох різних осіб та, відповідно, на відсутності у ОСОБА_1 повноважень на підписання договору від імені позивача. Враховуючи підстави заявленого позивачем позову, суд доходить висновку, що для правильного вирішення даного спору, в першу чергу, необхідно надати оцінку вказаним доводам ПП «Промінь».
Згідно з матеріалами справи написання по-батькові особи, яка була призначена на посаду заступника директора ПП «Промінь», та відомості про яку були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.04.2023, відрізняється від написання по-батькові третьої особи ( ОСОБА_1 та ОСОБА_1 ).
Водночас на підставі довідки податкової інспекції від 30.07.2001, відомостей про нарахування заробітної плати застрахованим особам, а також довідки податкової інспекції від 01.11.2017, судом було встановлено, що заробітна плата виплачувалася позивачем фізичній особи, якій було присвоєно ідентифікаційний код НОМЕР_1.
Господарським судом враховано, що присвоєння одного ідентифікаційного коду двом різним фізичним особам положеннями чинного законодавства не передбачено.
Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затверджене наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.12.2013 № 777 (у первісній редакції) було передбачено можливість лише виправлення недостовірних даних або помилок в обліковій картці (прізвища, імені, по батькові, дати чи місця народження, місця проживання тощо). При цьому згідно з п. 13 цього Положення контролюючий орган міг змінити реєстраційний номер облікової картки платника податків, якщо порушення чи неточності не можна усунути шляхом внесення змін.
З урахуванням приписів чинного законодавства, яке регулює порядок реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, а також з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, які можуть спростувати обставину присвоєння ідентифікаційного коду НОМЕР_1 одній особі, господарський суд доходить висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою. Докази, які можуть спростувати вказану обставину, в матеріалах справи відсутні. 
Враховуючи викладене вище господарський суд доходить висновку, що договір купівлі-продажу №АДМ24/04-30 від 24.04.2023 від імені ПП «Промінь» був підписаний заступником директора, тобто уповноваженою посадовою особою.
Господарським судом враховано, що зазначення у договорі його підписантом директора ПП «Промінь» замість заступника директора, яким було фактично підписано договір, не відповідає такій засаді цивільного законодавства як розумність. Водночас, вирішуючи питання про можливість визнання договору недійсним лише з огляду на вказану обставину, господарський суд виходить з наступного.
Верховний Суд у постанові від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20 наголосив, що у розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину суд повинен вирішувати питання про спростування презумпції правомірності правочину та має встановити не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення. 
Господарський суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Таким чином, ПП «Промінь», реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з даним позовом, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. 
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 по справі №916/3027/21 наголосила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
В порушення закріплених приписами ГПК України правил доказування, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, ПП «Промінь» не було доведено (підтверджено ) в установленому законом порядку порушення його прав в результаті укладення спірного договору.
Господарським судом було встановлено, що мінеральні добрива за договором купівлі-продажу №АДМ24/04-30 від 24.04.2023 отримував як директор, так і заступник директора, що підтверджується видатковими накладними, у яких є посилання на договір. При цьому позивачем було здійснено часткову оплату та реалізовано право на отримання податкового кредиту.
Водночас з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу №АДМ24/04-30 від 24.04.2023 ПП «Промінь» звернулося до суду лише після пред`явлення ТОВ «Адаммаріс» позову у межах справи №916/1605/25 про стягнення заборгованості, незважаючи на отримання листа відповідача №13/03-01 від 13.03.2024.
Підсумовуючи викладене вище, враховуючи встановлення судом обставини підписання договору заступником директора ПП «Промінь» докази обмеження повноважень якого на укладення договору від імені позивача в матеріалах справи відсутні, приймаючи до уваги недоведеність ПП «Промінь» порушення його прав в результаті укладення спірного договору купівлі-продажу №АДМ24/04-30 від 24.04.2023, господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених позивачем до ТОВ «Адаммаріс» позовних вимог.
У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 «Справа «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
З урахуванням висновків, до яких суд дійшов за результатом вирішення спору, суду не вбачається за необхідне надавати оцінку іншим доводам сторін. 
Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі неподання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд доходить висновку щодо правомірності та законності відмови у задоволенні заявленого приватним підприємством агрофірма «Промінь» позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Адаммаріс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу № АДМ24/04-30 від 24.04.2023. 
Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні заявленого позову відповідно до приписів ст. 129 ГПК України. 

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ: 
1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.
Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного рішення суду.
Повне рішення складено 30 березня 2026 р.

Суддя С.П. Желєзна