ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 березня 2026 року справа №200/6422/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Єфімік Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 р. у справі №200/6422/25 (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання повторно розглянути заяву,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.04.2025 року № 050650006711 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 13.04.2025 року, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 10.07.1990 року в колгоспі з 10.05.1990 року по 01.03.2000 року та період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 3-річного віку.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.04.2025 року №050650006711 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 13.04.2025 року, зарахувавши до її загального страхового стажу період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 3-річного віку.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що з невідомих причин суд першої інстанції не зазначив у своєму рішенні, що у трудовій книжці колгоспника на ім`я позивача в розділі “Сведения о работе” наявний запис № 1: “10.05.1990 Детский садик - воспитатель” і запис внесений на підставі “Протокол № 4 от 17.05.1990”. Саме це повинен був врахувати відповідач при розгляді питання щодо призначення позивачу пенсії та зарахування відповідного страхового стажу.
Відзначає, що недотримання колгоспом вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від дотримання відповідальною особою Інструкції про порядок ведення трудових книжок та належне зберігання архівної документації, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 10.07.1990:
- з 10.05.1990 по 01.03.2000, оскільки відсутня інформація про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві;
- період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 3-річного віку згідно сканкопії з копії свідоцтва про народження дитини, оскільки сканкопія з оригіналу не надавалась.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційних скарг, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .
13 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України № 1058-IV.
Пенсійна справа опрацьовувалась за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.04.2025 року № 050650006711 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком.
До страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.07.1990 року: період роботи в колгоспі з 10.05.1990 року по 01.03.2000 року, оскільки відсутня інформація про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві та період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 3-річного віку згідно сканкопії з копії свідоцтва про народження дитини, оскільки сканкопія з оригіналу не надавалась.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У відповідності до статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Так, згідно з вказаною статтею починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, при зверненні, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Згідно статті 56 Закону України № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22.
За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та у справі №813/782/17 від 13.06.2018.

Щодо не зарахування періоду роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 10.07.1990 з 10.05.1990 по 01.03.2000, оскільки відсутня інформація про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві, суд зазначає наступне.
Згідно записів трудової книжки колхозника НОМЕР_1 :
- запис №1 - 10.05.1990 прийнята в члени колгоспу ім. Леніна Тельманівського району;
- запис №2 - 01.03.2000 представлено вихід з членів колгоспу ім. Леніна Тельманівського района Донецкої області.
У трудовій книжці не міститься інформація про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві.

Суд першої інстанції відмовляючи в ці частині позовних вимог зазначив, що відсутність відомостей про виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі не можуть вважатися формальними неточностями, оскільки відсутність даних про установлений в колгоспі мінімум участі в громадському господарстві, виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі у спірний період є підставою для не зарахування такого періоду до страхового стажу.
Проте, судом першої інстанції не було враховано, що у трудовій книжці колгоспника на ім`я позивача у розділі Відомості про роботу наявні записи:
№1 – 10.05.1990 дитячий садок – вихователь (протокол №4 від 17.05.1990);
№2 – 01.03.2000 звільнена за власним бажанням (протокол №2 від 01.03.2000).
Отже, позивач дійсно вів трудову діяльність, відомості про яку містяться у його трудовій книжці.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем до суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при розгляді заяви про призначення пенсії за віком позивачу.
Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою підтверджується, що ОСОБА_1 має право на включення до страхового стажу періоду роботи з 10.05.1990 по 01.03.2000.
Суд не приймає посилання відповідача на відсутність в трудовій книжці записів про трудову участь колгоспника в громадському господарстві, оскільки працівник не несе відповідальність за невірне оформлення трудової книжки та такі недоліки не повинні перешкоджати працівнику для зарахування його страхового стажу, таким чином, періоди роботи позивача з 10.05.1990 по 01.03.2000 у колгоспі ім. Леніна Тельманівського району, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.
За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Крім того, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обмежений у праві здійснити запити щодо надання інформації необхідної для призначення / відмови у призначенні пенсії.
Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Проте, доказів вчинення відповідачем дій спрямованих на підтвердження достовірності записів в трудовій книжці позивача, які на думку відповідача є недостовірними, до суду відповідачем надано не було.

Щодо не зарахування періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 3-річного віку згідно сканкопії з копії свідоцтва про народження дитини, оскільки сканкопія з оригіналу не надавалась, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту «ж» частини 3 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно із частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-XII (далі Закон № 2811-XII, в редакції, чинній станом на 2003 рік) право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має не застрахована в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.
Згідно з статтею 14 Закону № 2811-XII допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення дитиною вказаного віку включно. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку непрацюючій особі призначається на підставі виданої за місцем проживання довідки про те, що вона не працює (не служить, не навчається) і дитина проживає разом з нею.
В той же час пунктом 11 Порядку № 637 передбачено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі:
свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);
документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є:
виписка з трудової книжки;
відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією;
інформація із системи персоніфікованого обліку.
Виходячи з наведених норм, суд першої інстанції, правильно зазначив, шо час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть). Доказів, що сканкопія зроблена з копії свідоцтва про народження дитини, а не з оригіналу чи наявність неправдивих або недостовірних відомостей, які містяться у свідоцтвах про народження, пенсійним органом не надано.
Отже, суд приходить до висновку, що Пенсійним фондом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 3-річного віку, у зв`язку із чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.04.2025 року № 050650006711 є таким, що підлягає скасуванню.
Щодо судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги представником позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Частина 1, 3, 6 статті 139 КАС України встановлює, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання до суду позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн, а за подання апеляційної скарги – 1453,44 грн.
З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат у вигляді сплати судового збору шляхом стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області за подання позовної заяви та апеляційної скарги у повному обсязі.
Пунктом 4 ч. 1, ч. 4 ст. 317 КАС України визначено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду зміні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 р. у справі №200/6422/25 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Єфімік Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 р. у справі №200/6422/25 – задовольнити. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 р. у справі №200/6422/25 – змінити, внаслідок чого в резолютивній частині:
- в абзаці першому слово «частково» замінити словом «повністю»;
- абзац третій викласти в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначення пенсії за віком від 13.04.2025 року, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 10.07.1990 року в колгоспі з 10.05.1990 року по 01.03.2000 року та період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 3-річного віку.
Змінити розподіл судових витрат, внаслідок чого в абзаці п`ятому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 р. у справі №200/6422/25 слова і цифри «у розмірі 645 (шістсот сорок п`ять) грн 98 коп.» замінити словами і цифрами «у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.».
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1453,44 грн. (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні 44 копійки).
Повний текст постанови складений 05 березня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко