Справа № 127/542/26
Провадження № 2/127/84/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

06 квітня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № М01.200.76902 від 15 листопада 2017 року .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 травня 2019 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № М01.200.76902, відповідно до умов якого Відповідач отримав кредитні кошти та взяв на себе зобов`язання повернути отриману суму кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом, а також виконувати інші передбачені договором зобов`язання у встановлені строки та на визначених умовах.
Позивач зазначає, що Відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
02 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 12/893, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив, а Позивач набув право грошової вимоги до боржників, визначених у реєстрі боржників, що є невід`ємною частиною зазначеного договору.
Згідно з витягом з Реєстру боржників № 2 до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № М01.200.76902 від 15 листопада 2017 року у загальному розмірі 96 971,35 грн, яка складається з: 43 586,49 грн – заборгованість за основним боргом; 22 488,24 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 28 396,62 грн – заборгованість за комісіями. 
Позивач зазначає, що всі нарахування здійснювалися первісним кредитором до моменту відступлення права вимоги, а після набуття права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» додаткових нарахувань не здійснювало, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало.
Позивач вказує, що відповідно до умов кредитного договору Відповідач був зобов`язаний своєчасно здійснювати платежі на погашення кредиту, однак взятих на себе зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість.
Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися.
Посилаючись на викладене просить суд стягнути ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № М01.200.76902 від 15 листопада 2017 року у загальному розмірі 96 971,35 грн, яка складається з: 43 586,49 грн – заборгованість за основним боргом; 22 488,24 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 28 396,62 грн – заборгованість за комісіями. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Представник позивача просив розглядати справи у його відсутність, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.
З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Судом установлено, що 15 листопада 2017 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № М01.200.76902, який за своєю правовою природою є договором приєднання у розумінні статті 634 ЦК України. Умови договору були сформульовані банком як кредитодавцем та прийняті відповідачем шляхом підписання без можливості їх зміни.
Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти, а відповідач — повернути отриману суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також інші передбачені договором платежі у встановлені строки.
З матеріалів справи вбачається, що банк виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується умовами договору та відсутністю доказів зворотного.
Водночас відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати обов`язкових платежів не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на момент відступлення права вимоги становила 96 971,35 грн, з яких: 43 586,49 грн — основний борг, 22 488,24 грн — проценти, 28 396,62 грн — комісії.
02 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 17112023, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до боржників, визначених у реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу.
Згідно з витягом з реєстру боржників № 2 до договору факторингу, позивач набув право вимоги до відповідача саме за вказаним кредитним договором у повному обсязі заборгованості. Доказів оспорення договору факторингу, його недійсності або відсутності переходу права вимоги матеріали справи не містять.
Суд виходить із того, що відповідно до статей 512, 514 ЦК України у разі відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідач доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором не надав, розрахунок заборгованості не спростував, клопотань про призначення судової експертизи щодо перевірки розрахунку не заявляв, що відповідно до статей 81, 82 ЦПК України свідчить про недоведеність ним протилежних обставин.
Оцінюючи правову природу спірних правовідносин, суд виходить із положень статей 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а порушення строків виконання грошового зобов`язання тягне відповідальність боржника незалежно від його вини.
Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Всупереч умовам Кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання права вимоги до відповідача, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України.
Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки.
З огляду на викладене, нарахування позивачем за кредитним договором кредитними договорами № № М01.200.76902 від 15 листопада 2017 року , є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч 1. ст. 625 Цивільного кодексу України, суд вважає обґрунтованими та законними.
Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав обов`язку за договорами, що підтверджується розрахунками заборгованості, не надав суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню, а саме у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитними договорами на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає суму заборгованості за кредитним договором № М01.200.76902 від 15 листопада 2017 року у загальному розмірі 66 074,73 грн, яка складається з: 43 586,49 грн – заборгованість за основним боргом; 22 488,24 грн – заборгованість за нарахованими відсотками
Разом з тим, суд окремо досліджує правомірність включення до складу заборгованості суми 28 396,62 грн, визначеної як комісія за видачу кредиту.
Суд встановив, що кредитні кошти були надані відповідачу для споживчих потреб, а отже, спірні правовідносини підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним нормативним актом у сфері споживчого кредитування.
Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга — це діяльність виконавця з надання споживачеві певного матеріального або нематеріального блага, що здійснюється для задоволення його особистих потреб.
Надання кредиту є фінансовою послугою, яка полягає у передачі грошових коштів позичальнику. Водночас дії банку щодо видачі кредиту як реалізація його договірного обов`язку не можуть розглядатися як окрема додаткова послуга, що підлягає окремій оплаті з боку споживача.
Згідно з частиною 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», положення договорів із споживачами, які є неоднозначними або допускають різне тлумачення, тлумачаться на користь споживача.
Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ № 168 від 10.05.2007, прямо заборонено встановлювати платежі за дії банку, які здійснюються ним на власну користь, зокрема ведення кредитної справи, облік заборгованості, оформлення договору та інші адміністративні дії.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц, де зазначено, що надання кредиту є обов`язком банку за кредитним договором і не може бути предметом окремої платної послуги для позичальника. Встановлення будь-яких комісій за дії, які не є самостійною послугою для споживача, суперечить вимогам законодавства та є нікчемним.
Отже, умови кредитного договору в частині встановлення комісії за видачу кредиту суперечать імперативним нормам законодавства про захист прав споживачів, а тому є нікчемними відповідно до статті 215 ЦК України.
Згідно з частинами 1–3 статті 216 ЦК України, нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а сторони зобов`язані повернути одержане за таким правочином, якщо це можливо.
Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 28 396,62 грн комісії за видачу кредиту є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Таким чином, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач отримав кредитні кошти, але свої зобов`язання по їх поверненню та сплати відсотків належним чином не виконувала, а отже зобов`язана повернути позивачу борг в загальному розмірі 112 320,03 грн, у зв`язку з чим позов слід задовольнити у вказаній частині.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 117,47 грн (3028,00 грн. * 66 074,73 грн /94 471,35).
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 204, 207, 526, 530, 536, 625, 628, 629, 639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № М01.200.76902 від 15 листопада 2017 року у розмірі 66 074 (шістдесят шість тисяч сімдесят чотири) грн 73 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 2 117 (дві тисячі сто сімнадцять) грн 47 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідач, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники судового розгляду:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження юридичної особи: вул. Лісова, 2, м. Бровари, Київська обл., 07400.
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду виготовлений 10.04.2026.

Суддя: