Справа № 604/123/26
Провадження № 2/604/232/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року сел. Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі 
головуючого судді Сидорак Г.Б.,
за участю секретаря судового засідання Феньо О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Підволочиськ позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №8775476 від 17.02.2025 року в розмірі 78 074,00 грн
Позов мотивований тим, що 17.02.2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено в електронній формі кредитний договір №8775476, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 30000,00 грн, строком кредитування 360 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,00 % в день, яка застосовується у межах строку кредитування.
13.11.2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №13112025, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, за кредитним договором №8775476, за яким позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 78074,00 грн
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість на загальну суму 78074,00 грн та судові витрати по справі, які складаються з 2662,40 грн сплаченого судового збору.
Ухвалою судді від 06 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
24.02.2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. У вказаному відзиві відповідач просив суд повністю відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог, вказавши, що ним для погашення заборгованості були сплачені грошові кошти в сумі 10000 грн, у зв`язку з чим повинна була застосовуватись знижена процентна ставка 0,93% в день та грошові коштив першу чергу повинні були бути зараховані на прострочену суму кредиту, проте грошові кошти в сумі 10000 грн були списані в розмірі 8670,00 на погашення відсотків та тільки 1330,00 грн на погашення тіла кредиту. Крім того позивач також вважає неправомірним нарахування неустойки та штрафних санкцій, оскільки у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`зання за договором, позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) на користь кредитодавця.
02.03.2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки кредитні договори були укладені між відповідачем та первісними кредиторами в електронній формі, на спірні договори поширюється презумпція правомірності правочину. Також представник позивача зазначила, що черговість зарахування коштів на погашення заборгованості за кредитним договором передбачена п.5.6 Кредитного договору, зокрема: у разі недостатньої суми здійснення платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Товариства у черговості визначеній в ЗУ «Про споживче кредитування», а саме: у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом, у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом.
Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, в поданому до суду відзиві на позовну заяву, просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.
Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поданий ним до суду відзив. Подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.223 ЦПК України не вбачається.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
17.02.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №8775476. Згідно умов вказаного договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язувалось надати позичальнику кредит на суму 30000 гривень. Кредит надається строком на 360 днів з 17.02.2025 року. Проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною процентною ставкою 365,00 % річних від фактичного залишку заборгованості. Тип Процентної ставки фіксована. В п.1.9.1 даного договору вказано, що нараховані проценти за користування кредитом за весь строк користування кредитом складатимуть 2333,955 % річних. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 (п.2.1 договору).
Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом шляхом зазначення одноразового ідентифікатора С3878, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч. 6 та 8 ст.11 і ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
На підтвердження виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів позивачем додано лист ТОВ «ПЕЙТЕК» №20251114-1.1 від 14.11.2025 року, згідно з яким ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 17.02.2025 року перерахувало на картковий рахунок НОМЕР_1 , який вказано в п. 2.1 кредитного договору №8775476, кошти в сумі 30000,00 грн
13.11.2025 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу №13112025, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрах боржників.
Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі відповідного реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною договору.
Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №13112025 підписаний клієнтом та фактором та скріплений їх печатками 13 листопада 2025 року (а.с. 25).
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №13112025 від 13.11.2025 року до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №8775476 в сумі 78074 грн, з яких 28670 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 34404,00 грн - заборгованість за відсотками, 15000 грн - заборгованість за пенею, штрафами.
Власного розрахунку заборгованості відповідачем суду не подано.
Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
Крім цього, кредитний договір містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , а саме реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 , відомості про паспортні дані, адресу проживання, які є актуальними та дійсно йому належать. Вказані відомості є персональними даними, у свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (РНОКПП, реквізити банківської картки на яку кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, адреса), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем суду не надано, відомостей що правомірність укладеного договору оскаржувалася також суду не надано.
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази про укладеність між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» вищевказаного договору кредиту №8775476 від 17.02.2025 року та перерахування позичальнику кредитних коштів в сумі 30000,00 грн
Позивач виконав умови договору та надав відповідачу обумовлену суму кредиту в погоджений сторонами строк.
Відповідно до ч.1, 2 та ч.4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.ч.7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частинами 1-3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Позивачем надано належні та допустимі докази виникнення між первісними кредиторами
Суд погоджується з доводами відповідача про неправомірність нарахування йому неустойки та штрафних санкцій, та з цього приводу зазначає наступне.
Відповідно до п.18 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог на суму 15000 грн, які нараховані в якості суми заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) за кредитним договором №8775476 від 17.02.2025 року - слід відмовити.
Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 63074,00 грн, що складається із заборгованості за:
- кредитним договором №8775476 від 17.02.2025 року в розмірі 63074,00 грн, з яких: 28670,00 грн заборгованість за за основною сумою боргу, 34404,00 сума заборгованості за відсотками.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати, у виді сплати судового збору в сумі 2662,40 грн.
Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 63074,00 грн, а тому судовий збір у пропорційному розмірі 2150, 88 грн потрібно покласти на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 205, 207, 512, 514, 513, 516,1050,1054,1055,1077,1078ЦК України ст. ст. 12, 13,76-82, 89, 133, 137, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №8775476 в розмірі 63074,00 (шістдесят три тисячі сімдесят чотири) гривні, з яких: 28670,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 34404,00 грн – заборгованість за відсотками.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з до ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати у розмірі 2150 (дві тисячі сто п`ятдесят) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійки.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», юридична адреса: 07400, м. Бровари, вул. Лісова, 2, Броварський район, Київська область, код ЄДРПОУ 35625014;
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне судове рішення складено 03 квітня 2026 року.

Суддя Г.Б. Сидорак