ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року Чернігів Справа № 620/1428/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу  
за позовом	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області	
про	визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 	
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем протиправно було відмовлено в призначенні допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, посилаючись на те, що на день призначення пенсії за віком посада, яку вона займала дає право на пенсію за вислугу років. Позивач зауважує, що має необхідний спеціальний стаж на відповідних посадах, а тому відмова в призначенні одноразової грошової допомоги не ґрунтується на нормах законодавства. 
Ухвалою судді від 16.02.2024 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Також надано відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі на надання відзиву на позов.
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області копію ухвали та позовної заяви з додатками отримало, правом подання відзиву не скористалося. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов має бути задоволений у повному обсязі, враховуючи таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та з 17.06.2025 отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування».
Згідно довідкою управління освіти Чернігівської міської ради від 11.08.2025 №01-25/145 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працювала на посадах:
- вчитель історії середньої школи №18 міста Чернігова з 01.09.1987 року (наказ №70 §7 від 02.09.1987 по Новозаводському районному відділу народної освіти м. Чернігова) по 25.05.1988 року (особові рахунки за 1988 рік);
- вчитель історії середньої школи №18 міста Чернігова з 01.09.1994 року (особові рахунки за 1994 рік);
- переведена з посади вчителя історії Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №18 Чернігівської міської ради Чернігівської області на посаду педагога організатора цього ж закладу з 12.04.2007 року (наказ №48-к від 12.04.2007 року по управлінню освіти Чернігівської міської ради) по 31.08.2022 року (наказ №37-к п.1.13 від 23.08.2022 року по Чернігівській загальноосвітній школі №18 Чернігівської міської ради Чернігівської області;
- асистент вчителя Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №13 Чернігівської міської ради Чернігівської області з 01.09.2022 року (наказ №34-к п.7 від 29.08.2022 року по Чернігівській загальноосвітній школі №13 Чернігівської міської ради Чернігівської області) і працює по цей час.
Відповідно до трудової книжки позивачка працювала на посаді лаборанта хімкабінету у Чернігівській середній школі №18 з 01.02.1983 (наказ №7 від 01.02.1983); з 01.09.1995 переведена на посаду вчителя історії школи (наказ №111 від 31.08.1995); з 12.04.2007 переведена на посаду педагога організатора школи (наказ №15 від 12.04.2007); 09.04.2019 встановлено кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» (наказ №26 від 09.04.2019); 31.08.2022 звільнена з роботи в порядку переведення до Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №13 Чернігівської міської ради Чернігівської області (наказ № 37-к від 23.08.2022). 
15.10.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена п.7-1 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У зверненні позивач послалася на те, що пунктом 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Листом від 11.11.2025 № 13235-12572/Я-02/8-2500/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 про відмову у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення з підстав, що заявниця не працювала на день досягнення пенсійного віку на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років (посада асистент вчителя не передбачена Переліком посад у розділі І «Освіта» затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років»).
Рішення про відмову в призначенні грошової допомоги було прийнято за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, про що позивачку повідомлено листом від 04.09.2025 за № 2500-0205-8/58288.
Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років. 
Пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків – 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 р. № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону №1788 - ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік № 909).
Як встановлено судом вище, на момент виходу на пенсію позивач працювала у Чернігівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №13 Чернігівської міської ради Чернігівської області на посаді асистента вчителя.
Переліком № 909 визначено, що робота в загальноосвітніх навчальних закладах дає право на отримання пенсії за вислугу років та в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах передбачені посади: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Таким чином, посада асистента вчителя загальноосвітнього навчального закладу не значиться у Переліку № 909.
Разом із тим, постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14.06.2000 р. затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким посаду асистент вчителя загальноосвітнього навчального закладу з інклюзивним та інтегрованим навчанням віднесено до посад педагогічних працівників.
З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь - якого іншого виду пенсії.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 у справі № 466/5637/17.
Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а за змістом наведених норм законодавства прийшов до висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Верховний Суд зазначив, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Окрім того, Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.06.2022 у справі № 200/854/19-а звернув увагу, що при виплаті грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV мають бути дотримані усі вищевказані умови.
Отже, зважаючи на відсутність інших доводів відповідача щодо права позивача на призначення допомоги, окрім перебування її на посаді асистента вчителя на день досягнення пенсійного віку, суд дійшов висновку, що стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в повній мірі підтверджується матеріалами справи, а наявність страхового стажу та досягнення відповідного віку й непризначення раніше іншого виду пенсії, в сукупності дає підстави для висновку щодо наявного права у ОСОБА_1 на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. 
Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
У свою чергу, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Аналогічна правова позиція у спорі, що розглядається, викладена в постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 та від 20.02.2016 у справі № 804/14800/14.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності дій при відмові позивачу у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, а тому з метою належного способу захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне позов задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову в призначенні грошової допомоги та зобов`язання відповідача призначити одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV та провести її виплату.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила суму судового збору в розмірі 1331,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.02.2026.
Враховуючи наведені вище положення, суд дійшов висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись статтями 139, 241-243, 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 04.09.2025 № 254150036808 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV та провести її виплату. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1331,20 грн.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська обл., Сумський р-н, 40009, код ЄДРПОУ 21108013. 
Дата складення повного рішення суду - 16.04.2026. 
Суддя Ю. О. Скалозуб