Справа № 144/1317/25
Провадження № 2/144/87/26

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2026 р. с-ще Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Магдяк Н. І.,
з участю секретаря судового засідання Дудник С.Р.,
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Човганюк А.М.,
представника відповідача Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» - Кравчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Теплик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Акціонерного товариства «Вінницяобленерго», ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Теплицька селищна рада про усунення перешкод в праві на користування житлом шляхом вчинення дій по підключенню до споживання комунальними послугами та зобов`язання припинити зловживати правами власника житла , -
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом до відповідачів Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі – Вінницька філія ТОВ «Газорозподільні мережі України», Відповідач1), Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» (далі – АТ «Вінницяобленерго», Відповідач2), ОСОБА_2 (Відповідач3), посилаючись на те, що є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , проживає і зареєстрована із 08.02.1995 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . В зв`язку із реєстрацією проживання в житловій квартирі їй належить речове право на чуже майно. 2/3 частки вказаної квартири належало їй на праві власності внаслідок приватизації. При цьому 1/3 частина житлової квартири, внаслідок приватизації належала ОСОБА_2 . В січні 2025 року у неї із дочкою ОСОБА_2 виник конфлікт, пов`язаний із неналежним доглядом, який вона здійснювала за нею, за що вона їй відчужила 2/3 частини квартири та за умовами відчуження зберегла за собою право пожиттєвого проживання.
В липні 2025 року відповідачка ОСОБА_2 повідомила їй, що вона має покинути її квартиру і вона відключає квартиру від усіх комунальних послуг - газопостачання, електропостачання та водопостачання.
08.07.2025 року відповідач1, Вінницька філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (Теплицька дільниця Гайсинської УЕГГ) здійснив відключення квартири АДРЕСА_2 , в якій вона проживає, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , від газопостачання. 
19.08.2025 відповідач АТ "Вінницяобленерго" (Теплицька дільниця Бершадські електричні мережі) здійснив відключення квартири АДРЕСА_4 , від електропостачання.
Під час відключення працівники відповідача Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» та працівники відповідача АТ "Вінницяобленерго" повідомили її про відключення у відповідності до заяв власника ОСОБА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 , маючи статус власника, квартири подала заяви про відключення квартири від газопостачання та електропостачання, чим створила перешкоди у нормальному користуванні житлом. Такі дії є зловживанням правом власності та порушують житлові права та права на гідні умови проживання.
Позивач просить: зобов`язати відповідача Вінницьку філію ТОВ «Газорозподільні мережі України» негайно відновити газопостачання у квартирі АДРЕСА_4 ; зобов`язати відповідача АТ "Вінницяобленерго" негайно відновити електропостачання у квартирі АДРЕСА_4 ; визнати неправомірними дії відповідача ОСОБА_2 щодо відключення квартири АДРЕСА_4 , від газопостачання та електропостачання, та зобов`язати відповідача ОСОБА_2 припинити зловживати правами власника, щодо проживання позивача ОСОБА_1 в житловій квартирі АДРЕСА_4 .
Ухвалою судді від 08.09.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків 
Ухвалою судді від 17 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
13.10.2025 року представником відповідача Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» подано відзив на позовну заяву, в якому вказується, що правовідносини, які виникають між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494 (далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».
ТОВ «Газорозподільні мережі України» є Оператором ГРМ, що здійснює розподіл природного газу споживачам в межах території Вінницької області, а також території м. Гайворон Кіровоградської області на підставі ліцензії, виданої Постановою Регулятора від 26.12.2022 р. № 1839 (зі змінами внесеними, зокрема, Постановою НКРЕКП від 29.09.2023 № 1769).
За адресою домоволодіння ( АДРЕСА_1 ) між Оператором ГРМ та власником будинку - ОСОБА_2 укладено договір розподілу природного газу шляхом підписання останньою заяви-приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу.
Одночасно з підписанням заяви-приєднання ОСОБА_2 були надані ТОВ “Газорозподільні мережі України" копії документів, що підтверджують наявність у ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого (квартиру) за вказаною адресою, а саме копія договору дарування частини квартири від 21.04.2016 та Витяг з Державного реєстру речових прав.
Таким чином, між Відповідачем3, як власником об`єкта газоспоживання, та Відповідачем1 з моменту набуття Товариством статусу Оператора ГРМ на території Вінницької області виникли цивільно-правові відносини у відповідності до договору розподілу природного газу, до умов якого споживач приєдналась шляхом підписання заяви-приєднання. За даною адресою Товариством надається послуга з розподілу природного газу, а споживачем здійснюється оплата даних послуг у порядку та розмірі, визначеному договором та чинним законодавством.
07 липня 2025 року ОСОБА_2 звернулась до Відповідача1 із заявою про тимчасове припинення газопостачання у квартирі АДРЕСА_4 , особовий рахунок НОМЕР_1 , шляхом встановлення заглушки на вхідному крані.
08.07.2025 працівниками ТОВ "Газорозподільні мережі України" у відповідності до заяви споживача у визначеному Кодексом ГРМ порядку було припинено газопостачання за вказаною адресою, про що складений акт про припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) № 53.
Одночасно, згідно п. 9 глави 6 Розділу IV Кодексу ГРМ, припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.
Дії Товариства з припинення газопостачання до квартири, належної ОСОБА_2 , не містять жодних ознак незаконності, тимчасове відключення від газопостачання шляхом встановлення заглушки на об`єкті газоспоживання відбулось у відповідності до волевиявлення споживача, з яким у Товариства укладений договір розподілу природного газу, у визначеному Кодексом ГРМ порядку.
Просять відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії. 
Ухвалою від 06.11.2025 заяву представника позивача про забезпечення доказів повернуто заявнику.
Ухвалою від 06.11.2025 у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено. 
03.12.2025 закрито провадження в справі та справу призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, обґрунтовуючи викладеними в позовній заяві та письмових поясненнях обставинами. Зазначила, що підставою звернення до суду зі сторони позивача стало те, що в липні, серпні 2025 року відповідач ОСОБА_2 здійснила відключення від газопостачання та електропостачання квартири АДРЕСА_4 , в якій позивач проживає з 1995 року та в теперішній час є членом сім`ї власника. ОСОБА_1 приймала участь в приватизації 1/3 частини квартири, яку подарувала ОСОБА_2 . Позивач має намір оскаржити відчуження квартири. Причиною відключення стало подання заяв власником ОСОБА_2 до Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», АТ «Вінницяобленерго», щоб створити позивачу нестерпні умови для проживання та вимагала покинути квартиру, бажаючи позбавити права проживання. До того часу ОСОБА_1 користувалась усіма комунальними послугами, будь-якої заборгованості не було. Такі дії сторона позивача вважає незаконними, оскільки ОСОБА_1 як особа похилого віку має право на отримання відповідних умов проживання в квартирі, які повинні бути дотримані як відповідно до Житлового кодексу України, так і відповідно до Цивільного кодексу України, наголошуючи на ст. ст. 3, 13 Цивільного кодексу України. При відключенні відповідачі повинні були встановити права власника, але ними не було враховано, що є інший користувач, яка має право на отримання відповідних послуг. При користуванні будинками мають дотримуватись санітарно-гігієнічні умови. Дії відповідачів порушили права ОСОБА_1 як користувача, позивач є членом сім`ї власника, нарівні з якою має право на користування комунальними послугами. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для позбавлення користувача житлового приміщення права отримувати комунальні послуги. Син позивача звертався до відповідачів з вимогою про відновлення житлово-комунальних послуг на підставі довіреності, однак в усному порядку отримав відмову. Просить позовні вимоги задовольнити. 
Представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала із зазначених у відзиві на позовну заяві мотивів, пояснивши, що правовідносини, які виникають між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року. Відповідно до Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634,641,642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Між відповідачем1 та Відповідачем3 виникли цивільно-правові відносини відповідно до договору розподілу природного газу, до умов якого споживач приєдналась шляхом підписання заяви-приєднання. За даною адресою Товариством надається послуга з розподілу природного газу, а споживачем здійснюється оплата даних послуг у порядку та розмірі, визначеному договором та чинним законодавством. Зазначає, що дії Відповідача1 є законними, жодних порушень з їх боку не було, іншим чином діяти не могли. 
Представник відповідача Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки суд не повідомив. Про розгляд справи повідомлялись належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи.
Від відповідача ОСОБА_2 отримана заява, в якій вона просить справу розглядати без її участі та вказала, що позовні вимоги не підтримує, оскільки квартира належить їй по праву дарування, на підтвердження чого просила долучити копію договору дарування, довідку №407, копію витягу з державного реєстру речових прав. 
Від третьої особи Теплицької селищної ради отримана заява, в якій просять справу розглядати за відсутності представника селищної ради, щодо розгляду справи по суті покладаються на розсуд суду. 
При цьому суд зазначає, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Сокиряни Теплицького району Вінницької області, зареєстрованат а проживає в квартирі АДРЕСА_2 з 08.02.1995, що підтверджується паспортними даними та витягом з реєстру Теплицької територіальної громади, виданим 22.01.2025 (а. с. 7, 8).
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а. с. 190, 191-192).
Згідно Інформації №438910782 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_4 . Зокрема 1\3 частина вказаної квартири належить на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 02.02.1996 Теплицькою селищною радою, та 2/3 частини належить на підставі договору дарування, посвідченого 21.04.2016 року приватним нотаріусом Теплицького районного нотаріального округу Кусюк О.А. (а. с. 9-10, 43, 44, 96-97, 98).
Згідно копій долучених квитанцій від 12.04.2025, 09.05.2025, 14.07.2025 ОСОБА_1 здійснювала оплату згідно договору Вінницькій філії ТОВ «Газорозподільні мережі» відповідно на суми 162,00 грн., 156,00 грн., 156,00 грн., а ОСОБА_2 – 12.04.2025 на суму 1468,00 грн., 411,00 грн. (а. с. 16). 
Згідно копій долучених квитанцій від 09.05.2025, 14.07.2025 ОСОБА_1 здійснювала оплату ТОВ «Енера Вінниця» відповідно на суми 313,00 грн., 394,00 грн., а ОСОБА_2 – 12.04.2025 на суму 340,00 грн., 11.08.2025 на суму 266,00 грн. (а. с. 15). 
Згідно довідки №407 від 26.03.2025 року, виданою Теплицькою селищною радою Гайсинського району Вінницької області, на території Теплицької селищної ради за адресою АДРЕСА_1 станом, на 26.03.2025 року не зареєстровано місце проживання малолітніх, неповнолітніх дітей та будь-яких інших осіб (а. с. 99).
Згідно відповіді №1829 від 20.08.2025, наданій ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_5 , на його звернення виконавчий комітет Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області повідомив щодо обстеження квартири АДРЕСА_6 , де проживає мама ОСОБА_1 , на предмет відключення води, газу та електроенергії за заявою сестри ОСОБА_2 , то обстеження неможливе без згоди власника ОСОБА_2 . Разом з тим повідомили, що від Теплицької селищної ради були направлені звернення до організацій, що надають відповідні комунальні послуги з проханням про невідключення послуг (а. с. 11-14).
Згідно відомостей з реєстру територіальної громади про місце проживання особи станом на 03.09.2025 року, адреса місця реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : в період з 29.03.20-22.10.2022 – АДРЕСА_7 , в період з 24.10.2022-26.03.2025 – АДРЕСА_1 ; в період з 19.06.2025 по теперішній час – АДРЕСА_1 (а. с. 21).
21 квітня 2016 року в селищі міського типу Теплик Вінницької області укладений договір дарування між ОСОБА_6 , ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ), з однією сторони, та ОСОБА_2 (Обдарована), за яким Дарувальники подарували та передали Обдарованій, а Обдарована прийняла в дар від дарувальників 2/3 частини квартири номер АДРЕСА_4 . Квартира складається з двох кімнат, загальною площею 50,50 кв. м, жилою площею 26,60 кв. м. ( а. с. 41-42, 92-95).
В пункті 17 вказаного Договору дарування нотаріусом роз`яснено сторонам положення чинного законодавства щодо порядку укладення договорів дарування, підстав та наслідків визнання їх недійсними, зміст Правил користування приміщенням житлових будинків та гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08.10.1992 року №572 (зміни від 14.01.2009 №5), зміст статей 203, 717-730 Цивільного кодексу України, статей 59-65, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 174 Податкового кодексу України та ст. 182 Цивільного кодексу України щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також ст. 27 Закону України «Про нотаріат». 
21.04.2024 ОСОБА_2 подала Вінницькій філії ТОВ «Газмережі» заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) (а. с. 40).
07.07.2025 ОСОБА_2 подала заяву Вінницькій філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про тимчасове припинення газопостачання шляхом встановлення заглушки на вхідному крані в житловій квартирі АДРЕСА_4 (а. с. 65). 
08.07.2025 за вказаною адресою відбулось закриття відключаючого пристрою та пломбування, про що свідчить акт №53 про припинення (обмеження) газопостачання (а. с. 71).
Щодо відключення житла за вищевказаною адресою представник позивача зверталась до АТ «Вінницяобленерго», на що отримала наступні відповіді.
Згідно заяви від 10.05.2023 ОСОБА_2 особовий рахунок № НОМЕР_3 переоформлений з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 (а. с. 151).
07.07.2025 ОСОБА_2 подала заяву Теплицькій дільниці директору СО Гайсинській ЕМ , в якій просила надати послугу по відключенню точки обліку від мережі, в зв`язку з тимчасовим не проживанням в квартирі АДРЕСА_4 (а. с. 153). 
Також адвокату Човганюк А.М. дана відповідь, що договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633,634, 641,642 Цивільного кодексу України (а. с. 155).
До правовідносин, які склались між сторонами, суд застосовує наступні правові норми. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. ч. 2-5 ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі статтею 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються у суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЖК жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має відповідати встановленим санітарним і технічним умовам.
Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. 
У статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.
Згідно ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, в тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ від 24.11.1986 року у справі “Gillow v. the U.K.), так і наймача («Larkos v. Cyprus).
Тобто, ОСОБА_1 має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування зазначено квартирою, у тому числі і від власника ОСОБА_2 (положення ст. 391 ЦК України).
Право користування чужим майном врегульовано статтями 401-406 ЦК України.
У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).
У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Так, сервітут припиняється, зокрема, у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У статті 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити у дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
ЄСПЛ зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, заява № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).
"Житло" має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення "житлом", яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, заява № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).
Концепція "житла" має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. 
Суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку балансу прав й інтересів учасників спору.
Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин позивач проживала та продовжує проживати за адресою: АДРЕСА_1 , та є членом сім`ї власника житла. Право проживання у вказаній квартирі гарантувалось ОСОБА_1 і при укладенні договору дарування частки квартири. 
Відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII) встановлено, що житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Статтею 162 ЖК України передбачено, що користувач жилого приміщення має вносити плату за комунальні послуги, які використовує, однак не повинен укладати окремі договори. 
Згідно ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
У пункті 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (в редакції постанови КМУ від 24.01.2006 № 45), визначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством.
Предметом регулювання Закону № 2189-VIII є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (частина перша статті 2 цього Закону).
Стаття 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розкриває зміст житлово-комунальних послуг, якими є централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. 
Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Правовідносини, які виникають між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494 (далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».
Відповідно до положень глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (далі – Кодекс), Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285 (далі – Правила безпеки), та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у випадках подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання (п. 3).
Зокрема Законом № 2189-VIII також визначено, що виконавцями послуг з постачання та розподілу електричної енергії - є енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом.
Взаємовідносини між виконавцями послуг з постачання та розподілу електричної енергії та споживачами електричної енергії регулюються Законом України від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії», Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №310 від 14.03.2018 року, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), та іншими нормативно-правовими актами України.
Відповідач ОСОБА_2 як власник звернулася до відповідачів Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», АТ «Вінницяобленерго» в особі Теплицької дільниці ЕМ з проханням відключити газопостачання, електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підставі її заяв працівниками оператора системи розподілу Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», та оператора АТ «Вінницяобленерго» було припинено постачання газу та електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивач має право на проживання в квартирі АДРЕСА_8 . Після переходу права власності на зазначене житло позивач залишилася проживати в ньому та має право на користування житлом, на належне отримання житлово-комунальних послуг, які є необхідними для задоволення базових потреб. 
З липня 2025 року відбулося припинення постачання газу та з серпня 2025 року пипинення постачання електричної енергії за вищевказаною адресою за заявами власника квартири ОСОБА_2 .
Квитанції про сплату від імені ОСОБА_1 , звернення третьої особи в серпні 2025 року до відповідачів Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», Теплицької дільниці АТ «Вінниця обленерго» свідчить про те, що Відповідачам 1,2 було відомо про проживання в квартирі ОСОБА_1 , яка є пенсіонером та має вразливий соціальний статус, та має право на користування житлом як член сім`ї власника. Для забезпечення необхідних умов проживання їй необхідне газо- та електропостачання. При відключенні відповідачі встановили права власника, але ними не було враховано, що є інший користувач, яка має право на отримання відповідних послуг.
Судом встановлено законність проживання позивача в даній квартирі, вона не позбавлена права на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством, що визначено Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (в редакції постанови КМУ від 24.01.2006 № 45). 
Зловживання правами власника відповідачем ОСОБА_2 привело до відключення від газо- та електропостачання квартири АДРЕСА_4 , та порушення житлових прав, прав користування житлом та отримання житлово-комунальних послуг позивачем ОСОБА_1 зі сторони відповідачів, які підлягають поновленню, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, зобов`язавши Вінницьку філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» відновити газопостачання у квартирі АДРЕСА_4 ; зобов`язавши Акціонерне товариство «Вінницяобленерго» відновити електропостачання у квартирі АДРЕСА_4 , та визнати неправомірними дії ОСОБА_2 щодо відключення від газопостачання, електропостачання квартири АДРЕСА_4 , та зобов`язати ОСОБА_2 припинити зловживати правами власника щодо проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_4 .
В силу положень ст. 430 ЦПК України, яка передбачає негайне виконання судових рішень, у даній справі рішення не підлягає до негайного виконання.
При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та покладає на відповідачів судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3633,60 грн., які понесені позивачем, що підтверджено документально.
Оцінюючи аргументи, наведені сторонами, суд в тому числі керується практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29).
Керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 13, 16, 317, 319, 382, 391, 395, 401-407 Цивільного кодексу України, ст. ст. 9, 156, 179 Житлового кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (в редакції постанови КМУ від 24.01.2006 № 45), ст. ст. 12, 76-82, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Зобов`язати Вінницьку філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» відновити газопостачання у квартирі АДРЕСА_4 . 
Зобов`язати Акціонерне товариство «Вінницяобленерго» відновити електропостачання у квартирі АДРЕСА_4 .
Визнати неправомірними дії ОСОБА_2 щодо відключення від газопостачання, електропостачання квартири АДРЕСА_4 , та зобов`язати ОСОБА_2 припинити зловживати правами власника щодо проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_4 .
Стягнути з Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (код ЄДРПОУ 45165321), Акціонерне товариство «Вінницяобленерго» (код ЄДРПОУ 00130694), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 копійок у рівних частках, тобто по 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок з кожного відповідача. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 . 

Відповідач: Вінницька філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», місцезнаходження: провулок Костя Широцького, 24, м. Вінниця, ЄДРПОУ 45165321. 

Відповідач: Акціонерне товариство «Вінницяобленерго», місцезнаходження: вулиця Магістратська, 2, м. Вінниця, ЄДРПОУ 00130694. 

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_4 . 

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Теплицька селищна рада, адреса: вул. Незалежності, 25, с-ще Теплик, Гайсинський район, Вінницька область, код ЄДРПОУ 04326193.

Суддя: Н.І. Магдяк