Справа № 673/1211/25 
Провадження № 2/673/183/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
18 лютого 2026 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області 
в складі:
головуючої судді – Грицишиної Л.В.,
за участю:
секретаря судового засідання – Осієвської Н.В.,
представника позивача – Апанасенка В.Ю.,
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_1 ,
розглянувши в м. Деражня в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Вовковинецької селищної ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради, ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
29 жовтня 2025 року надійшов позов Служби у справах дітей Вовковинецької селищної ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради, ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 
В позові Служба у справах дітей Вовковинецької селищної ради просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім цього, просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь органу опіки та піклування Вовковинецької селищної ради на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред?явлення цього позову.
Означені вимоги обґрунтовував тим, що відповідачі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . До служби у справах дітей Вовковинецької селищної ради 22.09.2025 року надійшло повідомлення від служби у справах дітей Одеської міської ради з проханням вжити заходів щодо постановлення малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей – сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування та вирішення питання його подальшого влаштування, оскільки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в КНП «Пологовий будинок №5» м. Одеса народила дитину та залишила її в пологовому будинку, про що складений акт закладу здоров`я. 
Згідно повідомлення КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради від 17.09.2025 року №824 малолітній ОСОБА_4 з 20.08.2025 року перебуває в закладі на повному державному забезпеченні. Відповідач ОСОБА_3 був зарахований до лав ЗСУ, на даний час рахується таким, що самовільно залишив військову частину. З того часу, відповідачі на шлях виправлення не стали, не вживають жодних заходів щодо повернення дитини, не вживають заходів для створення належних умов для її проживання та виховання в середовищі сім`ї, що свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення їх батьківських прав.
Ухвалою судді від 04.11.25 р. відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 11.12.2025 року залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та яка є рідною тіткою малолітнього ОСОБА_4 і в сім`ї якої він проживає на даний час.
Ухвалою суду від 21.01.2026 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. 
Представник позивача Служби у справах дітей Вовковинецької селищної ради Хмельницької області - Апанасенко В.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, про розгляд справи були повідомленні належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином.
Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет позову ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що на даний час ОСОБА_4 , проживає з нею і вона має намір взяти його під опіку.
Заслухавши представника позивача та третю особу ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 11.09.2025 року, в графі «батько» зазначено – ОСОБА_3 , «мати» - ОСОБА_2 .
Із медичного свідоцтва про народження №24, виданого КНП «Пологовий будинок №5» вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 о 23 год. 08 хв. народила хлопчика, вагою 2700 гр.
Згідно акта закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 10.07.2025 року у КНП «Пологовий будинок №5» Одеської міської ради виявлена покинута дитина чоловічої статті, ІНФОРМАЦІЯ_3 , вагою 2700 гр, 48 см. Відомості про матір: ОСОБА_2 . 
Дитина народилася у закладі охорони здоров`я КНП «ПБ№5» ОМР 06.07.2025 року. При госпіталізації до закладу охорони здоров`я матір`ю не пред`явлений документ, що посвідчує особу, тому всі документи в медичну документацію внесені з її слів. 
В свою чергу адміністрація КНП «Пологовий будинок №5»ОМР №01/01-12/577 від 10.07.2025 року звернулася із повідомленням до начальника Служби у справах дітей Одеської міської ради, що 06.07.2025 року в акушерське відділення з операційним блоком ОСОБА_2 народила живу доношену дитину чоловічої статті.
ОСОБА_5 повідомила, що проживає в «заброшці», має ще трьох дітей, відносно яких позбавлена батьківських прав та діти проживають з її сестрою. ОСОБА_6 також має намір віддати на виховання сестрі. 08.07.2025 року породіллю відвідала працівник ЦСС ОМР ОСОБА_7 , провела з породілею бесіду, пропонувала соціальний супровід, від якого ОСОБА_2 відмовилася. 10.07.2025 року при ранковому обході відділення було виявлено відсутність ОСОБА_2 в палаті. Ординатор відділення зателефонувала їй, однак породілля відмовилася повертатися до пологового будинку та сказала віддати дитину її сестрі.
10.07.2025 року було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки покинули в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. 
Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про реєстрацію народження дитини, малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 21.08.2025 року вирішено здійснити реєстрацію народження дитини малолітнього ОСОБА_4 в Хаджибейському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та батьками його зазначити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки мати перебуває з останнім в зареєстрованому шлюбі. 
Згідно повідомлення адміністрації КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» №324 від 17.09.2025 року, вбачається, що з 20.08.2025 року у вказаному закладі на повному державному забезпеченні перебуває малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як вбачається із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00053552965, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьками значаться ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Державна реєстрація народження проведена відповідно до ст. 133 Сімейного Кодексу України.
Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_3 22.07.2015 року уклав шлюб із ОСОБА_8 . Даний факт також підтверджується повним витягом з Державної реєстрації актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00052643647 від 26.07.2025 року. 
Згідно довідки виданої старостою Радовецького старостинського округу Вовковинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №124 від 16.10.2025 року, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована по АДРЕСА_2 , але за даною адресою не проживає з 2016 року.
Як вбачається із акта обстеження умов проживання від 22.10.2025 року, було досліджено будинок АДРЕСА_3 , який відповідачка ОСОБА_2 вказала як місце проживання, однак, за зазначеною адресою знаходиться закинута будівля, яка постраждала в наслідок російської агресії.
Службою у справах дітей Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області №15-01/363 від 13.10.2025 року здійснено виїзд за адресою, по АДРЕСА_4 . Зі слів громадянки, яка проживає за вказаною адресою і назвалася матір`ю ОСОБА_3 , стало відомо, що він за вказаною адресою не проживає. А з початку повномасштабного вторгнення рф на території України він служить в ЗСУ. Також остання повідомила, що її син з дружиною проживали в м. Одеса. Щодо новонародженої дитини, вона заперечувала батьківство свого сина, оскільки, з її слів, останній з дружиною не проживає досить тривалий термін. Будь – які контактні дані щодо місця несення служби її сина їй не відомо. 
Як вбачається із повідомленням начальника СПД №1 ВП №3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області відповідач ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_5 та рахується особою СЗЧ. 
Факт ухилення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків підтверджується висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є додатком до рішення виконавчого комітету Вовковинецької селищної ради №629 від 28.10.2025 року, у якому орган опіки підтверджує, що за результатами розгляду матеріалів справи прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Враховуючи вік та особливості розвитку дитини, суд позбавлений можливості заслухати його думку щодо участі батьків у його вихованні.
Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно із ч. 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України.
Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини (ст. 166 СК України). Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі самоусунулися від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавляться його життям, не забрали його з пологового будинку, не відвідували його у закладі, в якому він перебував до того часу як тітка забрала його, не виявляють інтересів до його внутрішнього світу.
Також, суд враховує поведінку відповідачів під час перебування даної справи у провадженні суду, які не з`являлися в судові засідання та не проявляли інтересу до судового розгляду, що свідчить про їх байдуже ставлення до наслідків розгляду даного спору. 
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що збереження зв`язків дитини із сім`єю є неможливим з огляду на явну неблагополучність відповідачів, які не проявляють інтересу до дитини і що в такій ситуації у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє осіб, які позбавлені батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
З урахуванням зібраних у справі доказів, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позбавлення їх батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимог щодо позбавлення відповідачів батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_4 є обгрунтованими, підтверджені наявними у справі доказами, тому підлягаю задоволенню.
На час звернення до суду з даним позовом відповідачі матеріальної допомоги на утримання сина не надають.
Зважаючи на те, що відповідачі добровільно не надають кошти на утримання сина, при цьому є особами працездатного віку, відомості щодо їх незадовільного стану здоров`я відсутні. Крім того слід зазначити, що відповідач ОСОБА_3 перебуває в лавах ЗСУ, а відтак має регулярний дохід.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При розгляді даної справи судом також приймаються до уваги положення ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, згідно з якими розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Аналізуючи вищезазначені положення законодавства суд вважає, що слід стягнути з  ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 на користь Служби у справах дітей Вовковинецької селищної ради аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі по 1/4 від усіх видів їх доходу, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з кожного, починаючи з 29.10.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частина 1 статті 141 ЦПК України встановлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач відповідно до п.14 статті 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору у даній категорії справи.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог та звільнення позивача у даній категорії справ від сплати судового збору, з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в загальному розмірі 2662 грн. 40 коп. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 23, 81, 141, 258, 259, 263-268, 273, 280-283 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в: 
Позовну заяву Служби у справах дітей Вовковинецької селищної ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради, ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Служби у справах дітей Вовковинецької селищної ради аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 від усіх видів її доходу, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.10.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Служби у справах дітей Вовковинецької селищної ради аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 від усіх видів його доходу, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.10.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Органу державної реєстрації актів цивільного стану внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід державного бюджету по 1331,20 грн. судового збору, з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст рішення складено 27.02.2026 р. 
Суддя:	  	Л.  В.  Грицишина