ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
24.04.2026	Справа № 910/501/26	
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Ойл Груп" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ “АЙДЕНБУД ІНВЕСТМЕНТ” 
про стягнення 312601,15 грн 
Суддя Сташків Р.Б.
Без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ “АЙДЕНБУД ІНВЕСТМЕНТ” (далі – відповідача) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Ойл Груп" (далі – позивач) 198379,31 грн авансу сплаченого позивачем за договором підряду ВОГ 02-04-24 КСВ від 02.04.2024 та 114221,84 грн збитків за нереєтрацію податкової накладної.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивачем на виконання умов договором підряду ВОГ 02-04-24 КСВ від 02.04.2024 сплачено відповідачу суму попередньої плати (аванс) у розмірі 685331,02 грн, а відповідач у свою чергу виконав роботи лише на суму 486951,71 грн, тоді як решта робіт до цих пір не є виконаною, а попередня оплата на вимогу позивача не повернута останньому. Також позивач зазначає, що відповідачем не зареєстровано податкову накладну на сплачену суму авансу в частині розміру ПДВ (114221,84 грн), у зв`язку із чим позивач не може віднести вказану суму до податкового кредиту. 
Ухвалою суду від 27.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
Відповідачем відзиву на позов не було подано, ухвалу суду про відкриття провадження у справі було направлено відповідачу поштою, оскільки відповідач не має електронного кабінету.
Конверт з ухвалою суду повернувся до суду не врученим із відміткою «адресат відсутній».
Відповідно до п.4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
З огляду на наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд 
ВСТАНОВИВ:
Між позивачем як замовником та відповідачем як підрядником було укладено договір підряду ВОГ №02-04-24 КСВ від 02.04.2024 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов`язання власними силами, на свій ризик із власних матеріалів та/або з залученням матеріалів Замовника виконати комплекс робіт по ремонту санвузлів на АЗК мережі WOG - (перелік об`єктів та їх місцезнаходження додається в технічному завданні - Додаток №1) (далі - Об`єкти), а Замовник зобов`язується передати Об`єкт/и для виконання ремонтних робіт, прийняти виконані роботи та оплатити їх згідно умов даного Договору.
Відповідно до умов п. 1.5 Договору акти форми КБ-2в та КБ-3 являються актами прийняття Замовником певного етапу робіт виконаного за звітний місяць, після їх підписання відповідальність за збереження результатів роботи не переходить до Замовника.
За умовами п. 2.1 Договору загальна вартість робіт та матеріалів, що будуть використовуватись Підрядником, при виконанні умов даного договору складає 1 377 784,00 грн, в тому числі ПДВ-20%, крім того вартість матеріалів, що надаються Замовником в монтаж, складає 586634,00 грн, в тому числі ПДВ - 20%.
Сторони у п. 4.2 Договору погодили, що розрахунки між ними здійснюються наступним чином:
- п.п. 4.2.1 сума в розмірі 50% від загальної вартості робіт та вартості матеріалів, що використовуються Підрядником, перераховується на розрахунковий рахунок Підрядника як авансовий платіж протягом семи робочих днів з моменту видачі рахунку на оплату робіт;
- п.п. 4.2.2 сума в розмірі 40% від загальної вартості робіт та вартості матеріалів, перераховується поетапно, проміжними платежами, на підставі прийнятих актів виконаних робіт, відповідно форма КБ-2 та довідки про вартість КБ-3, у розмірі, що вказана в даній довідці, як проміжний платіж протягом 7 робочих днів з моменту підписання відповідного акту з врахуванням вимог, вказаних у п. 4.2.1 даного договору;
- п.п. 4.2.3 сума в розмірі 10% від загальної вартості робіт та вартості матеріалів протягом 30 календарних днів після здачі-прийняття повного комплексу виконаних робіт.
У пункті 5.1 Договору сторонами погоджено, що термін виконання робіт складає 45 календарних днів з моменту передачі Об`єкта/ів Підряднику шляхом підписання акту прийому - передачі та перерахування авансу у розмірі, що вказаний в п. 4.2.1 даного Договору і отримання, за необхідності, необхідних дозвільних документів. Конкретні терміни виконання робіт (етапів робіт) узгоджуються Сторонами в Календарних графіках виконання робіт (Додаток №3 до даного Договору).
Так, у додатку № 1 до Договору сторони погодили термін виконання комплексу робіт з капремонту санвузлів на АЗК “Косів” за адресою: Івано-Франківська обл., Косівський р-н., с. Смодна, вул. Незалежності, 44а, а саме - 45 календарних днів.
Пунктом п. 10.4 Договору встановлено, що Замовник має право розірвати в односторонньому порядку Договір і отримати від Підрядника компенсацію заподіяних збитків, письмово попередивши про свої наміри Підрядника за 5 (п`ять) робочих днів, зокрема, у разі значного (більш ніж 30 (тридцять) календарних днів) порушення строків передачі виконаних робіт.
Так, на виконання п. 4.2.1 Договору та виставленого відповідачем рахунку на оплату № 4 від 02.04.2024 позивач, в якості авансу, сплатив на користь відповідача 50% від загальної вартості робіт та вартості матеріалів в сумі 685331,02 грн, в т.ч. ПДВ 20% 114221,84 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів № 8162016648 від 08.04.2024.
16.05.2024 між сторонами було підписано акт приймання-передачі об`єктів для проведення робіт, згідно з яким позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., Косівський р-н., с. Смодна, вул. Незалежності, буд. 44а, та необхідну документацію для виконання комплексу робіт за Договором - Технічне завдання, схеми.
Відповідно до п. 5.1 Договору термін виконання робіт складає 45 (сорок п`ять) календарних днів з моменту передачі Об`єкта/ів Підряднику шляхом підписання акту прийому – передачі та перерахування авансу у розмірі, що вказаний в п.4.2.1. даного Договору і отримання, за необхідності, необхідних дозвільних документів. 
Відповідно з 17.05.2024 розпочався відлік строку відведеного на виконання відповідачем комплексу робіт, які він мав виконати і здати позивачу у строк до 30.06.2024.
17.09.2024 сторонами було підписано акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2024 року (форма КБ-2в) на суму 486951,71 грн.
З наведеного вбачається, що відповідач надав роботи з порушенням погодженого умовами Договору строку та не на всю суму сплаченого позивачем авансу. 
Оскільки відповідачем прострочено виконання своїх зобов`язань по виконанню робіт за Договором на строк, що перевищує 30 календарних днів, листом №418 від 18.10.2024 позивач повідомив відповідача про дострокове розірвання Договору по спливу п`яти робочих днів з моменту отримання відповідачем такого листа.
Вказаний лист №418 від 18.10.2024 про розірвання Договору був надісланий 22.10.2024 на адресу електронної пошти відповідача, зазначену в п. 11.5 Договору (elenashaposhnikova1@gmail.com), а також 22.10.2024 надіслано засобами поштового зв`язку на адресу місцезнаходження відповідача (04119, місто Київ, вул. вул. Джонса Ґарета, будинок 8, офіс 7). 
Даний факт підтверджується долученими до позовної заяви доказами (інформацією з електронної пошти viktor.Litvinchuk@wog.ua, описом вкладення до поштового відправлення №4302300057536 та фіскальним чеком від 22.10.2024).
Таким чином, оскільки позивач як замовник реалізовував своє право, передбачене пунктом 10.4 Договору та відмовився від Договору, надіславши відповідачу відповідний лист про односторонню відмову, і така одностороння відмова не потребує узгодження з відповідачем, то з урахуванням умов пункту10.4 Договору, він є припиненим.
02.12.2024 на адресу відповідача було направлено лист №428 від 02.12.2024 з вимогою повернути позивачу 198379,31 грн (різниця невикористаного авансу).
З огляду на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача решту сплаченого на користь останнього авансу в сумі 198379,31 грн, як безпідставно збережені відповідачем кошти, посилаючись при цьому, зокрема, на приписи статей 849 та 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Крім цього, позивач вказує на те, що після отримання відповідачем авансу в сумі 685331,02 грн, ним, всупереч положень п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не було виконано зобов`язання зі складання та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) на суму ПДВ 114221,84 грн, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за № 9116467509 від 03.05.2024, із якої вбачається, що реєстрація відповідної податкової накладної №2 від 08.04.2024 на суму 685331,02 грн (з ПДВ) – зупинена.
Вказані обставини позбавляють позивача права на зменшення податкового зобов`язання зі сплати ПДВ на суму 114221,83 грн (податковий кредит), у зв`язку із чим він просить стягнути з відповідача також і зазначену суму грошових коштів в якості збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. 
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою, є договором підряду.
Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.2 ст.837 Цивільного кодексу України). 
Згідно із ч.1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з частиною 2 статті 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (частина 4 статті 849 ЦК України).
Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежено.
Отже, договір підряду може бути розірваний внаслідок односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін.
Поряд із цим, згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
В частині 3 статті 615 ЦК України визначено, що внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Відповідно до частин 1, 3 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Зокрема, Верховний Суд у своїй постанові від 04.10.2022 у справі № 910/13391/20 зробив висновок про те, що з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами) набутими підрядником без достатньої правової підстави, а тому наявні підстави для застосування положень статті 849 ЦК України в сукупності із приписами статті 1212 ЦК України.
Так, положеннями частин 1, 3 статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї норми за наявності ознаки безпідставності такого виконання (аналогічні висновки наведені в постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18).
При цьому Верховний Суд неодноразово зазначав, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18).
До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що Договір є розірваним з огляду на приписи статті 651 ЦК України, на підставі умови Договору погодженої сторонами.
З огляду на розірвання Договору та характер спірних правовідносин сторін, до вимог позивача в частині стягнення грошових коштів у сумі 198379,31 грн обґрунтовано підлягають застосуванню приписи статті 1212 ЦК України.
Станом на день ухвалення цього рішення матеріали справи не містять доказів на підтвердження повернення відповідачем авансу у сумі 198379,31 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача збитків за не реєстрацію податкової накладної.
Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України за операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності (підрядники та субпідрядники) можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 ПК України касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділом V цього Кодексу - метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов`язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на рахунки платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг, на електронний гаманець у емітента електронних грошей та/або на рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, у касу платника податків або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата віднесення сум податку до податкового кредиту визначається як дата списання коштів з рахунків платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг, з електронних гаманців у емітента електронних грошей та/або з рахунків в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, дата видачі з каси платника податків або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).
Згідно пунктом 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. 
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. 
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
Враховуючи вказані норми ПК України на відповідача, як платника податків, покладено обов`язок з реєстрації податкових накладних з дати вчинення господарської операції, беручи до уваги, що до суми вартості робіт за договором, що були сплачені у виді авансу позивачем на користь відповідача, включено суму податку на додану вартість (рахунок на оплату №4 від 02.04.2024 та платіжна інструкція кредитного переказу коштів № 8162016648 від 08.04.2024 на суму 685331,02 грн, в т.ч. ПДВ 20% 114221,84 грн).
Як зазначено позивачем в позовній заяві, податкову накладну не було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме згідно поданих позивачем доказів вбачається, що її реєстрація була зупинена, що відповідачем під час розгляду справи не спростовано, доказів протилежного відповідачем суду не надано.
Зважаючи на викладене, суд зазначає, що саме на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну на здійснену господарську операцію та зареєструвати її у Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента покупця таких товарів/послуг на те, що це зобов`язання буде виконане, оскільки саме факт реєстрації в ЄРПН податкових накладних дає можливість покупцю право віднести суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту. Продавець залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій. Подібні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №925/17/18.
При цьому, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 14.07.2023 у справі № 927/593/22 зазначено, що наявність вини відповідача щодо нереєстрації в ЄРПН податкових накладних презюмується та не підлягає доведенню позивачем (подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 753/7281/15-ц, від 21.02.2021 у справі №904/982/19, від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18, від 21.09.2021 у справі № 910/1895/20, від 18.10.2022 у справі № 922/3174/21).
За таких обставин суд дійшов висновку щодо очевидності факту податкового порушення не реєстрації податкових накладних за господарськими операціями в Єдиному реєстрі податкових накладних зі сторони відповідача.
Під час розгляду даної справи судом також врахований правовий висновок, що викладений у постанові Верховного Суду від 02.05.2024 у справі №910/155/23, про те, що відсутність реєстрації податкової накладної в ЄРПН, внаслідок чого один контрагент був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання, є протиправною поведінкою іншого контрагента.
З огляду на викладене, у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками позивача. З огляду на наведені положення процесуального законодавства, правові висновки Верховного Суду та дослідивши питання відповідності розміру заявлених позивачем витрат критеріям розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору у цій справі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у сумі 9000 грн. Відповідно, решта суми 12500 грн втрат залишаються за позивачем.
За таких обставин, наявні всі елементи складу господарського правопорушення, у зв`язку із чим, з урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 114221,84 грн збитків.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (частина 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Частинами 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судовий збір відповідно до положень ст. 129 ГПК України покладається на відповідача. 
Також позивачем було заявлено про покладення понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у межах цієї справи у сумі 20000 грн, на підтвердження своїх витрат надано копії таких доказів:
- Договору про надання правничої допомоги № 17 від 01.01.2025, укладеного між Адвокатським об`єднанням “ЗОЛОТІ ВОРОТА” та ТОВ “ВЕСТ ОЙЛ ГРУП”; 
- Додаткової угоди від 14.01.2026 до Договору про надання правничої допомоги № 17 від 01.01.2025; 
- Акту приймання – передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої допомоги № 17 від 01.01.2025;
- платіжної інструкції кредитового переказу коштів на суму 20000 грн.
Частинами 2-6 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до Розділу 1 Договору про надання правничої допомоги № 17 від 01.01.2025, укладеного між Адвокатським об`єднанням “ЗОЛОТІ ВОРОТА” та ТОВ “ВЕСТ ОЙЛ ГРУП”, виконавець зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів Клієнта та надавати інші види правничої допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, Законом України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” та іншим чинним законодавством, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору. 
Зміст, умови, вартість послуг та строки виконання покладених Клієнтом на Виконавця завдань визначаються Сторонами у додаткових угодах до даного Договору. 
Факт надання Виконавцем правової допомоги (послуг) Клієнту оформлюється Актом приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт)
14.01.2026 між Адвокатським об`єднанням “ЗОЛОТІ ВОРОТА” та ТОВ “ВЕСТ ОЙЛ ГРУП” укладено Додаткову угоду до Договору про надання правничої допомоги № 17 від 01.01.2025, відповідно до умов якої Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надати Клієнту юридичні послуги, що полягають у наданні правничої допомоги по стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ “АЙДЕНБУД ІНВЕСТМЕНТ” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТ ОЙЛ ГРУП” 198379,31 грн безпідставно збережених коштів та 114221,84 грн збитків. 
За здійснену правничу допомогу та послуги, що надаються Виконавцем, Клієнт сплачує Виконавцю гонорар (винагороду) у фіксованому розмірі, що становить: 20 000,00 грн в т.ч. ПДВ за надання правничої допомоги в процесі розгляду позову судом першої інстанції; 10000,00 грн в т.ч. ПДВ за надання правничої допомоги в процесі розгляду справи судом апеляційної інстанції (п. 2 Додаткової угоди). 
Сторони дійшли згоди, що за результатами надання правової допомоги згідно цієї Додаткової угоди, сторони складають лише акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), що підписується сторонами. Акт надсилається Клієнту Виконавцем одним із способів: факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, засобами електронного зв`язку (п. 4 Додаткової угоди). 
Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору, у всьому іншому, що не передбачено даною Додатковою угодою, Сторони керуються умовами Договору (п. 6 Додаткової угоди). 
02.04.2026 між Адвокатським об`єднанням “ЗОЛОТІ ВОРОТА” та ТОВ “ВЕСТ ОЙЛ ГРУП” підписано акт приймання–передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої допомоги № 17 від 01.01.2025, відповідно до якого Виконавцем, на виконання умов Договору про надання правничої допомоги №17 від 01.01.2025 та Додаткової угоди від 14.01.2026 до Договору, були виконані, а Клієнтом прийняті послуги з надання правничої допомоги по стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ “АЙДЕНБУД ІНВЕСТМЕНТ” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТ ОЙЛ ГРУП” 198379,31 грн безпідставно збережених коштів та 114221,84 грн збитків. 
Відповідно до п. 2, 3 акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої допомоги № 17 від 01.01.2025 вартість виконаних Виконавцем робіт становить 20000 грн, в т.ч. ПДВ. 
Вартість виконаних Виконавцем робіт визначена умовами Додаткової угоди від 14.01.2026 та включає в себе підготовку позовної заяви.
З огляду на наведені положення процесуального законодавства, дослідивши питання відповідності розміру заявлених позивачем витрат критеріям розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору у цій справі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у сумі 20000 грн. 
Керуючись ст.ст. 86, 129, 165, 178, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд 

ВИРІШИВ:
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "АЙДЕНБУД ІНВЕСТМЕНТ" (вул. Джонса Ґарета, 8, офіс 7, м. Київ, ідентифікаційний код 45322721) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" (вул. Яремчука Назарія, 1, м. Луцьк, Волинська обл., 43023, ідентифікаційний код 34524327) 198379 (сто дев`яносто вісім тисяч триста сімдесят дев`ять) грн 31 коп. безпідставно збережених коштів, 114221 (сто чотирнадцять тисяч двісті двадцять одну) грн збитків, а також 3751 (три тисячі сімсот п`ятдесят одну) грн 21 коп. судового збору та 20000 (двадцять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків