ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/190/26 Справа № 175/14050/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Мурдія Андрія Володимировича на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року у складі судді Білоусової О.М. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Краматорська Донецької області в особі Краматорської міської ради, третя особа: Перша Краматорська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,–

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до Територіальної громади м.Краматорська Донецької області в особі Краматорської міської ради, , третя особа: Перша Краматорська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 2-8), в обґрунтування якого посилалась на те, що вона є спадкоємцем після смерті її тітки – ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя померла склала заповіт на позивача. Позивачка єдиною спадкоємицею.
Позивач зазначає про те, що перший пакет документів був направлений нею на початку липня 2023 року, проте нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори було відмовлено у прийнятті вказаної заяви та документів, оскільки був відсутній апостиль.
Другий пакет документів після їх виправлення був направлений позивачкою, та доставлений до України в кінці грудня 2023 року. Заява про прийняття спадщини була датована 02.11.2023 року.
Постановою приватного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позивач зазначає, що строк на подання заяви про прийняття спадщини було пропущено з поважних причин, оскільки з самого початку позивач приймала активні дії щодо прийняття спадщини та звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте з незалежних від неї обставин, а саме: зі збройною агресією рф проти України, відсутністю транспортного сполучення та закритими державними кордонами України з рф, заява не була належним чином зареєстрована у спадковому реєстрі.
На підставі вищевикладеного, позивач просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті тітки позивачки — ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Краматорська Донецької області в особі Краматорської міської ради, третя особа: Перша Краматорська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини – відмовлено (а.с. 88-89).
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неналежної оцінки наданим позивачем доказам, які мають значення для розгляду справи, а також на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення її позовних вимог (а.с. 93-100). 
Учасники справи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині залишити без змін враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла тітка позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого філіалом автономного закладу Воронежської області «Багатофункціональним центром надання державних муніципальних послуг» СМАРТ - МФЦ м. Воронежа №1, про що складений відповідний актовий запис №170239365004100047009 від 31 січня 2023 року та апостилем.
Після смерті тітки позивача відкрилась спадщина, що складається з квартири, яка належала померлій ОСОБА_2 на праві особистої власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності.
За життя, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ОСОБА_2 , заповіла належну їй на праві особистої власності квартиру позивачці ОСОБА_3 , що підтверджується копією заповіту посвідченим державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І. від 03.06.2021р. та зареєстрованого в реєстрі за №1-1556.
Зі змісту спадкової справи, яка була витребувана судом під час розгляду справи, вбачається, що спадкова справа після померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась.
Як зазначає позивач, ще на початку липня 2023 року останньою був відправлений з м. Воронежу РФ первинний пакет документів для прийняття спадщини, що підтверджується вхідним штампом почтового відділення від 08 липня 2023 року. В даному відправленому пакеті пересилалися поштовим зв?язком всі необхідні документи для відкриття спадкової справи, зокрема і завіреною тимчасово виконуючою обов?язків нотаріуса нотаріального округу міста Воронежа Воронежської області Червонної Г.Ю. та зареєстровано в реєстрі №36/113-н/36-2023-1-1038 від 29 червня 2023 року.
Позивач зазначає, що при надходженні первинного пакету документів із заявою про прийняття спадщини від 28 червня 2023 року, нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори було відмовлено у прийнятті вказаної заяви та документів, оскільки був відсутній апостиль, але доказів на підтвердження цього не надає.
02.11.2023 року позивачкою повторно були відправленні необхідні документи до нотаріуса, які були датовані заявою про прийняття спадщини від 02.11.2023 року.
Державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме було відмовлено позивачці ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 у зв?язку з пропущеним строком для прийняття спадщини.
У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори зазначено, що ОСОБА_1 впродовж строку, встановленого для прийняття спадщини, тобто до 28 липня 2023 року включно, до нотаріальної контори не зверталась. 14 лютого 2024 року на адресу Першої Краматорської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини, справжність підпису на якій було засвідчено 02 листопада 2023 року.
Відмовляючи ОСОБА_3  у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що незнання позивачем порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та необхідність апостилювання документів не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також немає підтвердження звернення до нотаріальної контори у строк передбачений законом без апостилю, на які посилається позивач.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.
Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.
Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови та інші.
Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі №6-1215цс16 та у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі №198/476/16-ц (провадження №61-1750св18), від 12 лютого 2018 року у справі №712/656/15-ц (провадження №61-2397св18), від 11 липня 2018 року у справі №381/4482/16-ц (провадження №61-12844св18), від 20 вересня 2023 року у справі №161/15373/21 (провадження №61-3965св22).
У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі №607/13549/21 (провадження №61-562св23) зазначено, що перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини і такими, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію.
Правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.
Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.
Таким чином, пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №676/47/21 (провадження №61-8014св22), від 21 червня 2023 року у справі №175/1404/19 (провадження №61-5707св23), від 16 серпня 2023 року у справі №520/15620/17 (провадження №61-8414св23).
Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною, що, у тому числі, свідчать правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 (провадження №14-50цс24).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ураховуючи викладене, суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт проживання позивачки у російській федерації сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення нею із заявою про прийняття спадщини.
До подібних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 23.04.2025 року по справі №746/171/24.
Таким чином, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що підстави, на які посилається позивачка, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, та недоведеністю підстав на які посилається позивач, як на підставу поважності пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини у встановлені законодавством строки.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, зокрема розумності, добросовісності та справедливості.
Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 зазначила, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.
Апеляційний суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У справі, що переглядається, встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після спливу шести місячного строку.
Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зазначає причинами пропуску строку для прийняття спадщини повномасштабне вторгнення військ рф на територію України, закриття державних кордонів між Україною та рф, а також закриття консульських установ, що унеможливило вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Однак, з огляду на обставини справи, апеляційний суд зазначає, що факт усвідомлення позивачем її права на спадкування за заповітом поряд з вказаними нею причинами для пропуску строку для прийняття спадщини, за умови невжиття нею активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить про виникнення в неї об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.
Твердження апелянта про те, що на початку липня 2023 року нею був відправлений з м. Воронежу рф первинний пакет документів для прийняття спадщини, що підтверджується вхідним штампом почтового відділення від 08 липня 2023 року, проте нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори було відмовлено у прийнятті вказаної заяви та документів, оскільки був відсутній апостиль, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки апелянтом не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин, а саме не надано належних доказів на підтвердження вчинення апелянтом таких дій, а також постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю апостилю. Наданий апелянтом до позову доказ на підтвердження направлення в липні 2023 року пакет документів нотаріусу першої краматорської державної нотаріальної контори колегією суддів не береться, оскільки з вказаного неможливо встановити дійсну його природу, а саме з нього не видно, що такий доказ підтверджує відправлення саме пакету документів нотаріусу стосовно прийняття спадщини після померлої, як стверджує апелянт та направлення всіх необхідних документів, в тому числі самої заяви. 
Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення апелянтом активних дій щодо подання у встановленні чинним законодавством строки заяви про прийняття спадщини після померлої.
Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі - Порядок №296/5), відповідно до пункту 3.5 глави 10 якого якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним способом (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.
У постанові від 13 квітня 2023 року у справі №607/13549/21 Верховний Суд зазначив, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому зазначити про прийняття спадщини, що узгоджується з пунктом 2.1 глави 10 Порядку №296/5.
Відтак, законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.
Отже, позивач не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини безпосередньо до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового чи електронного зв`язку в установлені законом України строки.
Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подала.
Доводи скарги щодо неможливості своєчасного подання заяви про прийняття спадщини через відсутність поштового та транспортного зв`язку між Україною та рф, враховуючи вищевикладене є безпідставними, а також спростовуються тим, що апелянтом заява про прийняття спадщини була направлена саме засобами поштового зв`язку, однак з пропуском шести місячного строку.
Посилання апелянта на висновки Верховного суду в інших справах колегія суддів не бере до уваги, оскільки обставини в тих справах є відмінними від обставин у даній справі.
Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,–

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Мурдія Андрія Володимировича — залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «07» квітня 2026 року.
Повний текст постанови складено «16» квітня 2026 року. 

Головуючий:         В.С. Городнича
Судді:           Т.П. Красвітна

М.О. Макаров