ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 р. 	Справа № 480/6154/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.10.2025, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 20.10.25 по справі № 480/6154/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Софітранс" 
до  Державної служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області   
про визнання протиправним та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «СОФІТРАНС» (надалі також - позивач) звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті ( надалі також - відповідач) у якому просило:
- визнати протиправним та скасувати постанову відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно - господарського штрафу № ОПШ 076673 від 01.07.2025 в розмірі 17 000 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 у справі №480/6154/25, яким адміністративний позов ТОВ «СОФІТРАНС» було задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування фактичних обставин справи та неналежного оцінення наданих доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. Висновки суду, викладені у рішенні від 20.10.2025 у справі №480/6154/25, не відповідають фактичним обставинам справи та матеріалам, дослідженим у судовому процесі, а також суперечать вимогам матеріального і процесуального права. Суд допустив неповне з`ясування фактичних обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, що згідно з пунктами 1, 3 та 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є самостійними підставами для скасування рішення суду першої інстанції. Зазначено, що аналіз інформації, зчитаної з тахографа, показав, що водієм не використовувалась особиста картка водія у період з 24.05.2025 по 27.05.2025 (з 02:15 UTC), 28.05.2025 (з 00:00 до 06:45 UTC), а також з 29.05.2025 по 30.05.2025 (з 03:00 UTC). У зазначені дати відсутні будь-які записи щодо режиму роботи чи відпочинку водія, що свідчить про порушення вимог пункту 3, розділу ІІІ Інструкції №385, яким встановлено обов`язок водія транспортного засобу, обладнаного тахографом, щоденно використовувати особисту картку водія для фіксації режимів праці та відпочинку.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що водій в даному випадку не є працівником підприємства і Позивач не може скласти додаток 4.Таким чином, враховуючи викладене вище, Позивач вважає, що відсутні з його боку порушення ст. 34, ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 жовтня 2001 року № 2344-ІІІ.ТОВ «СОФІТРАНС» вважає, що апеляційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті не підлягає задоволенню, а Рішення Сумського окружного адміністративного суду є законним та обґрунтованим і повинно бути залишена без змін.
Відповідач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивач намагається змістити акценти з предмета спору на технічні чи формальні аспекти (відсутність трудових відносин, «неможливість» складання бланка підтвердження діяльності (додатка 4). Проте жодна з цих обставин не спростовує встановленого факту порушення — відсутності необхідних документів у водія під час здійснення перевезення, що підтверджено актом перевірки та не заперечується самим позивачем.
Позивачем було подано заперечення на відзив, у якому зазначено, що ОСОБА_1 має особисту картку водія, не є штатним працівником перевізника, тому Позивач не складає бланк підтвердження діяльності водія (додаток 4). Перевізник не має уяви як і коли, в інші дні робив водій.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 30.05.2025 о 12 год 40 хв. старшим державним інспектором Колядою А.Ю. відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях, місце перевірки: автодорога Р-46 "Харків-Охтирка", 61 км. було проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Транспортний засіб на якому проводилась перевірка БАЗ, здійснював перевезення вантажу (продукти харчування) згідно з ТТН № 288 258 від 29.05.2025 на момент перевірки водій не надав роздруківку даних роботи цифрового тахографа на водія ОСОБА_1 за 24.05.2025-27.05.2025 (02:15 UTC), 28.05.2025 (00:00-06:45 UTC), 29.05.2025-30.05.2025(03:00 UTC), або бланк підтвердження діяльності водія, які передбачені п. 3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 № 340, чим порушено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність передбачена абз. 3 частина 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт».
Згідно з наданою під час перевірки товарно-транспортною накладною № 288 258 від 29.05.2025 автомобільним перевізником виступав ТОВ "СОФІТРАНС" ЄДРПОУ 38725176, вантажовідправник ТОВ "Надія" ЄДРПОУ 02780663, вантажоодержувач ТОВ "Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2" ЄДРПОУ 34325039.
Було виявлено факт порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт при здійсненні внутрішніх вантажних перевезень.
Відсутність усіх необхідних документів, визначених положеннями Закону України "Про автомобільний транспорт", на момент проведення рейдової перевірки, знайшло своє відображення в акті № ОАР063131 від 30.05.2025.
Відповідачем винесено постанову № 006332 про застосування адміністративно-господарського штрафу щодо ТОВ "СОФІТРАНС" за порушення вимог статей 34, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у зв`язку з тим, що відсутні на момент перевірки реєстраційні листки режиму праці та відпочинку (тахокарти) або бланк підтвердження діяльності водія, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт».
Не погодившись з прийнятою постановою позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Інструкцією з використання тахографу передбачено, що водій використовує тахокарту лише тоді, коли керує транспортним засобом. За таких умов, водій не може мати заповнені тахокарти за ті дні, коли він не працював, а відповідно не керував автомобілем. Судом встановлено, що водій ОСОБА_1 не є працівником ТОВ "СОФІТРАНС", а виконував роботу на підставі Договору № 1 про надання послуг перевезення від 30 травня 2025 року.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні регулюються Законом України від 05.04.2001 №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон №2344-ІІІ, в редакції на момент спірних правовідносин) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за дотриманням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Підпунктами 2, 19, 54 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок № 1567, в редакції на момент спірних правовідносин) органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Частиною 12статті 6 Закону №2344-ІІІ визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Відповідно до частини 14 статті 6 Закону №2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України (частина 17статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 20 статті 6 Закону №2344-ІІІ).
Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Статтею 48 Закону №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Суд звертає увагу, що визначений законодавством перелік документів, які зобов`язаний надати автомобільний перевізник контролюючому органу під час перевірки, а також вимоги до змісту таких документів встановлені з метою повного та всебічного дослідження обставин здійснення відповідного перевезення та, у випадку порушення вимог чинного законодавства, беззаперечного встановлення складу адміністративного правопорушення та винної особи порушника.
Водночас абзацом 1 частини першої статті 60 Закону № 2344-IIІ визначено, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник.
Статтею 1 Закону № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. 
Згідно з розділом 1 Правил № 363 перевізник фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою у випадку здійснення перевезень на договірних умовах. У випадку ж здійснення перевезення для власних потреб - остання не оформлюється.
Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
У постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.
Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постанові від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22.
Тобто, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі №620/18215/21).
При цьому, на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не можливо визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.
У постанові від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а за схожих обставин справи Верховний Суд зауважив на тому, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III). Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої частиною першої статті 60 Закону № 2344-IIІ.
Колегія суддів зауважує, що положення 48 Закону №2344-III мають частково бланкетний характер, адже замість викладення у тексті цієї норми вичерпного переліку усіх необхідних документів, законодавець вдався до застосування юридичної конструкції «інші документи, передбачені законодавством».
У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 19.03.2020 у справі №823/1199/17 до іншого законодавства належить, зокрема і Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340).
Пунктами 1.2 та 1.3 Положення № 340 визначено, що це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Відповідно до пункту 6.1 Положення №340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
За визначенням, наведеним у п. 1.5 Положення №340 тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
Використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджена наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі - Інструкція № 385).
Згідно з п. 3.3. Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Отже, вказаним Положенням передбачено те, що вантажні автомобілі повинні бути обладнанні тахографами, а водій такого автомобіля повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Відповідно до пункту 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Отже, відповідно до зазначених правових приписів Інструкції № 385 та Положення №340, законодавець прямо визначає обов`язок водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, мати при собі картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа.
Наведені норми зобов`язують водія транспортного засобу обладнаного цифровим тахографом мати однин з передбачених Інструкцією №385 документів: або картку водія або роздруківку даних роботи тахографа.
З матеріалів справи встановлено, що належний позивачу на праві користування транспортний засіб, який був об`єктом перевірки, обладнаний працюючим та повіреним цифровим тахографом.
Апелянт, як на правомірність дій відповідача зазначає про те, що аналіз інформації, зчитаної з тахографа, показав, що водієм не використовувалась особиста картка водія у період з 24.05.2025 по 27.05.2025 (02:15 UTC), 28.05.2025 (з 00:00 до 06:45 UTC), а також з 29.05.2025 по 30.05.2025 (03:00 UTC). У зазначені дати відсутні будь-які записи щодо режиму роботи чи відпочинку водія, що свідчить про порушення вимог пункту 3, розділу ІІІ Інструкції №385, яким встановлено обов`язок водія транспортного засобу, обладнаного тахографом, щоденно використовувати особисту картку водія для фіксації режимів праці та відпочинку.
Судом досліджено надані позивачем до суду та на розгляд комісії документи та встановлено наступне:
Відповідно до умов договору про надання послуг перевезення №1 від 30 травня 2025 року, його укладено між фізичною особою ОСОБА_1 (виконавець) та ТОВ «Софітранс» (замовник)
За умовами договору:
п.3.1.Виконавець зобов`язаний надати Послуги, викладені вище, впродовж наступного періоду: 30-31 травня 2025 року (далі "Період надання Послуг"). Якщо початок надання Послуг не зазначений у цьому пункті, то початком надання послуг вважається дата укладення та підписання Сторонами цього Договору.
Отже, належним доказами підтверджується, а відповідачем не спростовано, що ОСОБА_1 надавав послуги водія на підставі договірних відносин, що виникли із 30 травня 2025 року між сторонами договору №1 від 30.05.2025.
Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344 встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що відсутність у водія транспортного засобу документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, передбачених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", до який в тому числі відноситься роздруківка даних цифрового тахографа, є підставою для застосовування адміністративно-господарського штрафу.
Однак, позивач, як вантажоперевізник, що надавав із 30.05.2025 послуги на підставі договору №1 від 30.05.2025, не може нести відповідальність за порушення законодавства, яке мало місце до початку періоду, вказаного у правочині, на підставі якого така взаємодія почалась.
Отже, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки відсутності особистої картки водія та роздруківки даних у період з 24.05.2025 по 27.05.2025 (02:15 UTC), 28.05.2025 (з 00:00 до 06:45 UTC), а також з 29.05.2025 по 30.05.2025 (03:00 UTC), за умови, що взаємовіносини між позивачем та водієм виникли з 30.05.2025, не може слугувати наслідком притягнення такого позивача до відповідальності.
Проте, колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції при розгляді адміністративного позову в мотивувальній частині рішення не було вказано відповідних доводів щодо того, що позивач, як вантажоперевізник, що надавав із 30.05.2025 послуги на підставі договору №1 від 30.05.2025, не може нести відповідальність за порушення законодавства, яке мало місце до початку періоду, вказаного у правочині, на підставі якого така взаємодія почалась.
Суд першої інстанції звернув увагу лише на те, що водій в даному випадку не є працівником підприємства і Позивач не може скласти додаток 4.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не у повній мірі вмотивував прийняте рішення, у зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції, викладеній у цій постанові суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині підстав та мотивів прийнятого рішення.
Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог, визнавши протиправним та скасувавши постанову відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно - господарського штрафу № ОПШ 076673 від 01.07.2025 в розмірі 17 000 грн.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державна служба України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 по справі № 480/6154/25 - змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   Т.С. Перцова