ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/25026/24
Провадження № 22-ц/820/522/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретар Плінська І.П.
 
за участю представників сторін,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року за (суддя Карплюк О.І.) позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою,
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: 
виділити в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 13 кв.м.; 
виділити ОСОБА_1 - житлову кімнату площею 15,8 кв.м. з балконом площею 1 кв.м.;
в спільному користуванні їх залишити кухню площею 5,4 кв.м., ванну площею 2 кв.м., туалет площею 0,9 кв.м., коридор площею 4,3 кв.м., кладову площею 0,3 кв.м..
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є співвласницею квартири АДРЕСА_1 . Позивачці на праві спільної часткової власності належить 1/4 часток квартири. Інші 3/4 часток квартири належить ОСОБА_1 .
Згідно з технічним паспортом загальна площа квартири складає 42,7 кв.м, а житлова площа -28,8 кв.м. Квартира складається з двох ізольованих житлових кімнат: 1-а кімната площею 13,0 кв.м, друга кімната площею 15. 8 кв.м, з балконом -1кв.м.
На даний час позивачка не може знайти домовленості з відповідачкою щодо користування спірною квартирою. Остання не надає їй доступу до квартири, намагається позбавити її права користування належним майном, а відтак між ними виник та триває спір щодо користування їхньою спільною квартирою.
Врегулювання даного спору у позасудовому порядку є неможливим. Вважає, що встановлення порядку користування квартирою не порушить права іншого співвласника квартири.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року позов задоволено.
Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділено в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 13 кв.м., ОСОБА_1 - житлову кімнату площею 15,8 кв.м. з балконом площею 1 кв.м., а кухню площею 5,4 кв.м., ванну площею 2 кв.м., туалет площею 0,9 кв.м., коридор площею 4,3 кв.м., кладову площею 0,3 кв.м. залишено в спільному користуванні.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 968,96 грн. 
Вирішуючи справу, суд першої інстанції врахував кількість співвласників нерухомого майна, план квартири, розмір житлової площі, а також наявність неприязних відносин між сторонами у справі та їх нездатність за взаємною згодою, добровільно вирішити питання користування спірною квартирою.
Зазначив, що запропонований позивачкою варіант користування спірною квартирою враховує інтереси всіх співвласників вказаного нерухомого майна. При цьому, виділена сторонам у користування житлова площа хоча має відхилення від належних їм ідеальних часток у праві власності, однак таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що встановлений ним порядок користування квартирою із значним відхиленням від ідеальних часток співвласників, та не є оптимальним способом вирішення спору між співвласниками квартири, які не змогли за взаємною згодою, добровільно вирішити питання користування спірною квартирою.
Позивачка не проживає у спірній квартирі, є співвласником іншого житлового приміщення, де фактично мешкає, спільне володіння та користування майном між позивачем та відповідачем є неможливим.
Судом першої інстанції не враховано права членів сім`ї відповідачки які також проживають у спірній квартирі на рівні з відповідачкою та мають права на користування нею.
Зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд судом першої інстанції справи 27.11.2025 року за відсутності представника відповідачки адвоката Іваницького А.М., яким було подано клопотання про відкладення розгляду справи з поважних причин, у зв`язку з зайнятістю його в іншому судовому процесі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Сергійчук Ю.В. просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
В судовому засіданні представник апелянта адвокат Іваницький А.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити
Представник позивачки адвокат Сергійчук Ю.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності, а саме: 1/4 частки - ОСОБА_2 , 3/4 частки ОСОБА_1 .
Згідно з технічним паспортом на квартиру її загальна площа складає 42,7 кв.м, житлова площа квартири складає 28,8 кв.м та складається з двох ізольованих житлових кімнат площами: 13,0 кв.м та 15,8 кв.м, а також коридора - площею 4,3 кв.м, кладової - площею 0,3 кв.м, вбиральні - площею 1,3 кв.м, ванної кімнати - площею 2,0 кв.м, кухні - площею 5,4 кв.м, балкона - площею 1,0 кв.м.
Згідно з довідкою №4024/03-10 від 07.10.2024 року в квартирі АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Колегія суддів виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 18 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 та постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 639/2184/16-ц (провадження № 61-15936св18), від 15 листопада 2021 року у справі № 521/2949/18 (провадження № 61-5077св21).
У справі, що переглядається, судом першої інстанції правильно враховано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не змогли за взаємною згодою, добровільно вирішити питання користування спірною квартирою. За наявності конфліктної ситуації, яка унеможливила добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками суд правильно вважав, що запропонований позивачкою варіант користування спірною квартирою враховує інтереси співвласників квартири. При цьому, виділена сторонам у користування житлова площа має відхилення від належних їм ідеальних часток у праві власності, а приміщення загального користування залишені у спільному користуванні. Встановлюючи порядок користування квартирою у запропонований позивачем спосіб, судом враховано баланс інтересів співвласників спірної квартири та осіб, які мають право користування квартирою. Рішення суду не порушує права членів сім`ї відповідачки, у користуванні їх спільним майном, а саме її сина та онуки, оскільки вони не є співвласниками майна.
При цьому апеляційний суд констатує, що запропонований позивачкою варіант користування квартирою не буде порушувати права співвласників, які самостійно узгодити порядок такого користування не в змозі.
Посилання відповідачки на те, що ОСОБА_2 у спірній квартирі не зареєстрована та не проживає, не має жодного значення, оскільки на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Щодо тверджень апелянта про проведення судового засідання 27.112025 року без участі її представника адвоката Іваницького А.М. то вони не впливають на висновку суду, а тому підлягають відхиленню.
Із матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції про розгляд справи 27.11.2025 року повідомлялися сторони належним чином. Відповідачці ОСОБА_1 направлялася повістка за зареєстрованим місцем проживання (а.с.160). Клопотання адвоката Іваницького А.М. про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому процесі, при тому що справа вже слухається по суті і в провадженні суду знаходиться з вересня 2024 року, не було об`єктивною перешкодою щодо продовження розгляду справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Колегія суддів встановила, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи апеляційної скарги її висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.
Оскільки в задоволені апеляційної скарги відмовлено підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374,375 382,384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 березня 2026 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк