КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5236/2026
Справа № 761/4148/25

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

22 квітня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Сіромашенко Н.В. в м. Київ 03 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року позивач ТОВ «Фінпром Маркет» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 22951,34 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 7400 грн. та заборгованості за відсотками 15551,34 грн., судовий збір 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн.
Позов мотивував тим, що 05 березня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 уклали договір позики № 1261881 на умовах повернення позики в кінці строку позики, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7400 грн., строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 3НМТ0rM3k8, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу berdytchevsky97@mail.ru у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін.
Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою позикодавцем, позичальник ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 1261881 від 05 березня 2021 року, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор 3НМТ0rM3k8. Час відправки ідентифікатора позичальнику 05 березня 2021 року 22:59:02. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор, berdytchevsky97@mail.ru.
Того ж дня позикодавець на виконання п. 1 договору позики виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 7400 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , за посередництва платіжної установи ТОВ «ФК «Фінекспрес», що підтверджується електронною платіжною інструкцією від 05 березня 2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі.
Згідно листа № 14/01/25-3 від 14 січня 2025 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок відповідача на підставі платіжної інструкції № 091633d6-b53b-4260-f8c5-bd5b14f5fa55 (кошти перераховані за посередництва платіжної установи) перераховано кошти на виконання умов договору позики № 1261881.
Згідно довідки № КД-000005629/ТНПП від 08 січня 2025 року ТОВ «ФК «Фінекспрес» (платіжна установа) підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатора платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, укладеного ТОВ «ФК «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 05 березня 2021 року, сума 7400 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_1 , номер платежу № 091633d6-b53b-4260-а8е5-bd5b14а5fa55. Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.
Вказував, що у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Отже, укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування.
Враховуючи наведені умови договору позики та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають 500 грн., заборгованість останнього за договором позики складає 22951,34 грн., зокрема 7400 грн. за основною сумою боргу, 15551,34 грн. сума заборгованості за відсотками.
В подальшому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було відступлено право вимоги за договором позики, зокрема 26 жовтня 2021 року укладено договір факторингу № 2610 з ТОВ «Фінансова компанія управління активами», на підставі якого останнє набуло право вимоги до боржників, в тому числі за договором позики № 1261881 від 05 березня 2021 року.
03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклало договір факторингу з ТОВ «Фінпром Маркет», за умовами якого позивач набув право вимоги, в тому числі, за договором позики № 1261881 від 05 березня 2021 року в сумі 23083,06 грн., а саме 7400 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 15683,06 грн. сума заборгованості за відсотками.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики № 1261881 від 05 березня 2021 року в розмірі 22951,34 грн., витрати по сплаті судового збору 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що суд першої інстанції повністю проігнорував доводи відповідача, не мотивувавши їх відхилення.
Вказував, що надані позивачем докази не підтверджують ані факт виникнення у відповідача зобов`язань за договором позики, ані факту невиконання відповідачем або неналежного виконання цих зобов`язань.
Зазначив, що саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести факти, якими обґрунтовано його вимоги, а саме факт виникнення у відповідача зобов`язань за кредитним договором, факт невиконання відповідачем або неналежного виконання цих зобов`язань, розмір заборгованості та її структура, період, за який вона виникла, факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до позивача тощо.
Повідомляв, що на його адресу не надходило жодних повідомлень про відступлення прав вимоги ані від позивача, ані від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», в матеріалах справи також відсутні такі докази. В свою чергу, за приписами ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 
Таким чином, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як первісний кредитор повинно було передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Проте докази, наявні в матеріалах справи, не відповідають вищезазначеним критеріям.
Вважав, що допустимими доказами для підтвердження заборгованості за договором позики є виключно первинні документи. В даному разі мова йде про розрахункові документи: меморіальні ордери, платіжні доручення клієнта тощо.
Наводив зміст ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», зазначив, що в матеріалах справи відсутні первинні документи, в тому числі банківська виписка за рахунком.
Вказував, що копія платіжної інструкції, наявна в матеріалах справи, не є належним та допустимим доказом виконання ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» умов договору позики, оскільки платіжна інструкція не містить інформацію навіть про відправника. Довідки, видані ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Фінекспрес», також не є первинними документами, які можуть підтверджувати наявність або відсутність будь-якої заборгованості.
Посилався на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 826/5942/18 щодо первинних доказів, наголошував, що за відсутності в матеріалах справи первинних документів доводи позивача про розмір заборгованості за договором позики базуються на недопустимих доказах, а отже є недоведеними.
Наголошував на необхідності додержання правил доказування негативних обставин та концепції негативного доказу, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, зазначив, що позивач не подав до суду належних та допустимих доказів існування боргу та розміру заборгованості, а відповідач, виходячи з концепції негативного доказу, не зобов`язаний доводити замість позивача відповідні обставин справи. тим самим вважається, що позов не доведений і у його задоволенні слід було відмовити.
Зазначив, що навіть з поданих позивачем документів вбачається, що строк позики сплив 04 квітня 2021 року, натомість, згідно розрахунку заборгованості, відповідачу нараховано проценти за період з 06 березня 2021 року по 21 червня 2021 року.
Вказував, що у позові ТОВ «Фінпром Маркет» посилався на п. 5.2 наданої копії договору позики, відповідно до якого позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті позичальника, і що в матеріалах справи наявна копія Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» щодо пролонгації строку користування позикою.
Наголошував, що надана позивачем копія Правил не підписана ані позичальником, ані кредитодавцем, і матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Правила були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на 05 березня 2021 року взагалі містив умови, зокрема, щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Тому в будь-якому випадку у позикодавця відсутні підстави для нарахування процентів за договором поза межами строку його дії після 04 квітня 2021 року, проте суд першої інстанції проігнорував дані заперечення відповідача.
Посилався на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 щодо відсутності права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги.
Вказував, що відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. 
Зазначив, що в будь-якому випадку при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими договором позики умовами, в тому числі графіком платежів, а не завуальованими неоднозначними умовами, які дозволяють кредитодавцю нараховувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаним строком кредитування. 
Посилався на Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 про те, що участь у договорі споживача як слабшої сторони договору, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Звертав увагу, що за умовами п. 2 договору позики, процентна ставка складає 1,99 % в день, наводив зміст ст. 1, 8, 18, 12 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що мінімальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, правові висновки Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 про те, що згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правилами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Підсумовував, що умови договору в частині розміру процентної ставки повинні бути адекватними, справедливими та добросовісними, повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності; що у договорі ці вимоги законодавства порушені, що означає нікчемність подібних умов договору. Процентна ставка у розмірі 1,99 % в день не може бути визнана ані розумною, ані добросовісною, проте суд першої інстанції не звернув на це увагу.
Щодо розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у розмірі 3500 грн., вказував, що спірні правовідносини не є складними, справа за ціною позову є малозначною, а правнича допомога полягала у підготовці матеріалів типової позовної заяви для звернення до суду, тому розумним розміром є 2000 грн. 

Від позивача ТОВ «Фінпром Маркет» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначив, що договір позики № 1261881 від 05 березня 2021 року підписаний електронним підписом (одноразовим ідентифікатором), що додатково підтверджується довідкою про ідентифікацію, наявною в матеріалах справи, і що використання одноразового ідентифікатора є неможливим без проходження відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником ходу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Доказів того, що персональні дані відповідача були використані товариством для укладення договору від його імені, відповідачем до суду не надані. При цьому до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносного нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржив правомірність укладеного договору.
Вказував, що твердження відповідача стосовно ненадання позивачем доказів перерахування коштів на картковий рахунок позичальника не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, в яких містяться документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий рахунок відповідача: електронна платіжна інструкція від 05 березня 2021 року, видана ТОВ «Фінекспрес», довідка № КД-000005629/ТНПП від 08 січня 2025 року, видана платіжною системою ТОВ «Фінекспрес», що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією від 05 березня 2021 року, лист № 14/01/253 від 14 січня 2025 року, виданий позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує видачу/перерахування на платіжну карту відповідача онлайн-позики на підставі платіжної інструкції від 05 березня 2021 року.
Вказував, що оскільки всі кошти за договором надавались на особистий картковий рахунок, вказаний відповідачем, то всі правовідносин між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та постановою НБУ № 705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів». Таким чином, в матеріалах справи містяться докази перерахування коштів відповідачу, а посилання відповідача стосовно відсутності доказів зарахування коштів на картковий рахунок відповідача вважав безпідставними, оскільки саме відповідач має доступ до свого рахунку, і має можливість представити суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. 
Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач в рахунок погашення заборгованості за договором позики здійснив часткове погашення заборгованості в розмірі 500 грн., що додатково підтверджує отримання відповідачем коштів за договором позики та його укладення.
Посилався на правові висновки Верховного Суду в постановах від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11, від 23 лютого 2022 року у справі № 761/1643/20, від 19 січня 2022 року у справі № 554/8549/15-ц про те, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення прав вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору, і таке виконання є належним.
Щодо нарахування процентів за договором позики, зазначив, що твердження відповідача про те, що він брав на себе зобов`язання сплатити основне зобов`язання та відсотки в розмірі 0,59 % за користування ним, спростовуються матеріалами справи, оскільки в п. 2 договору позики зазначено, що сума позики надається на процентну ставку 1,99 % в день. Узагальнюючи умови укладеного договору позики в сукупності з Правилами, які є невід`ємною частиною договору, констатував, що отримавши суму 7400 грн. позики від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ОСОБА_1 допустив неналежне виконання договору позики протягом 30 днів, тому проценти розраховані за базовою процентною ставкою 1,99 % в день замість 0,59 % (програма лояльності) в порядку умов, визначених правилами.
Вважав посилання відповідача на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду України, помилковими, оскільки зміст цих правовідносин (права й обов`язки сторін спору) та спільні риси між спірними правовідносинами є відмінними та не тотожними із даною справою. Відповідач посилається на судову практику, що випливає з кредитних правовідносин за договорами, які укладені ПАТ КБ «ПриватБанк» з фізичними особами, зокрема в частині ознайомлення позичальниками з правилами і тій редакції, яка надавалася суду для огляду. Проте зазначені обставини є відмінними від обставин даної справи.
Вказував, що твердження відповідача про відсутність розрахунку заборгованості спростовуються матеріалами справи, оскільки позивачем надано детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості, строку, за який проводиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором позики, згідно якого вибачається, що первісним кредитором здійснювалося нарахування відсотків за базовою процентною ставкою 1,99 % в день відповідно до п. 2 договору позики, що складає 147,26 грн. в день. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 05 березня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 уклали в електронній формі шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1261881, відповідно до умов якого відповідач мав отримати кредит в сумі 7400 грн. на 30 днів з кінцевим терміном повернення 04 квітня 2021 року під процентну ставку 1,99 % на день, орієнтовна загальна вартість позики 8709,80 грн., рахунок НОМЕР_1 , договір підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором 3НМТ0rM3k8 (а. с. 11).
Згідно довідки про ідентифікацію, підписаної директором ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , з яким укладено договір № 1261881 від 05 березня 2021 року, ідентифікований ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) (а. с. 22).
На а. с. 9 знаходиться копія платіжної інструкції/Операція № 091633d6-b53b-4260-а8е5-bd5b14а5fa55, у якій зазначено ПІБ отримувача ОСОБА_1 , платіжний інструмент НОМЕР_1 , ідентифікатор платника в системі отримувача interkassa, сума 7400 грн., час та дата прийняття до виконання та здійснення операції 05 березня 2021 року, номер замовлення 12794716.
Довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» (компанія, яка діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, рішення НБУ від 27 квітня 2023 року № 21/764-рк) від 08 січня 2025 року на ім`я ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підтверджено прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, укладеного між компанією та ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», та завершення наступної платіжної операції: дата 05 березня 2021 року, номер платежу 091633d6-b53b-4260-а8е5-bd5b14а5fa55, сума 7400 грн., отримувач ОСОБА_1 - ЕПЗ № НОМЕР_1 . Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються (а. с. 24).
Згідно витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» видано ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг: переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків (а. с. 25).
Листом від 14 січня 2025 року № 14/01/25-3 ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», з метою надання вичерпної інформації щодо даних, які підтверджують видачу на банківські карти клієнтів онлайн-позик, право вимоги яких відступлено, надано наступну інформацію, зокрема щодо ОСОБА_1 : договір позики № 1261881, платіж № 091633d6-b53b-4260-а8е5-bd5b14а5fa55 (а. с. 23).

Згідно договору факторингу № 2610 від 26 жовтня 2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 12794716 на загальну суму 23083,06 грн., в тому числі 7400 грн. - основна сума боргу, та 15683,06 грн. - відсотки (а. с. 26 - 36).
Згідно договору факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет», до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 12794716 на загальну суму 23083,06 грн., в тому числі 7400 грн. - основна сума боргу, та 15683,06 грн. - відсотки (а. с. 37 - 46).

В матеріалах справи також міститься розрахунок заборгованості, складений від імені ТОВ «Фінпром Маркет», згідно якого за період з 05 березня 2021 року по 27 січня 2025 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за договором позики № 12794716 в розмірі 22951,34 грн., з яких заборгованість за тілом позики 7400 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами 15551,34 грн. (а. с. 5 - 7).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У позовній заяві ТОВ «Фінпром Маркет» вказувало на те, що кредитний договір був укладений первісним кредитором з ОСОБА_1 з використанням підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану позичальником електронну адресу.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що ОСОБА_1 05 березня 2021 року дійсно було укладено договір позики № 12794716 з ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, оскільки законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, і відповідач рішення суду першої інстанції щодо обставин укладення договору не оскаржував.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет», суд першої інстанції виходив із того, що 05 березня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики № 12794716, відповідно до умов якого, позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 7400 грн. на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кошти на умовах встановлених договором. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав і заборгованість за договором позики становить 22951,34 грн., що складається із заборгованості за основною сумою боргу 7400,00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 15551,34 грн. Доказів належного виконання кредитних зобов`язань відповідач на час розгляду справи суду не надав, тому враховуючи викладене, позов про стягнення заборгованості підлягає задоволенню.
Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Так, з матеріалів справи вбачається, що договір, підписаний ОСОБА_1 , передбачав передачу первісним кредитором позичальнику у власність грошових коштів шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, вказаний останнім.

Кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК). Це, в свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. Таким чином, укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності заборгованості.
Виходячи із правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції залишив поза увагою, що у справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право позивача на пред`явлення будь-якої вимоги.

Судом першої інстанції не враховано, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.
Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Станом на день укладення договору позики 05 березня 2021 року здійснення безготівкових розрахунків регулювалось відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 22, платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.
Згідно додатку 3 до Інструкції № 22, платіжне доручення містить обов`язкові реквізити про дату одержання платіжного доручення банком та дату проведення, з підписом банку.
З Додатку 9 до Інструкції № 22 слідує, що датою надходження є відмітка, де зазначаються число, місяці, рік отримання банком платника розрахункового документа, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. Датою виконання є відмітка, де зазначаються число, місяці, рік списання коштів з рахунку платника, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

Так, дослідивши надане позивачем платіжну інструкцію № 091633d6-b53b-4260-а8е5-bd5b14а5fa55 від 05 березня 2021 року на підтвердження виконання кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 7400 грн. ОСОБА_1 , на його картковий рахунок згідно договору позики, апеляційний суд враховує, що зазначена інструкція не є належним та допустимим доказом, на підставі якого можна було б достовірно встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача, оскільки реквізити картки, на яку здійснюється переказ, частково приховані, і будь-які інші докази, наявні в матеріалах справи, не містять повного номеру картки або рахунку ОСОБА_1 для перерахунку коштів.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, можна було б достовірно встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача.

Крім того, копія платіжного доручення не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу.

Позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу по справі були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем по справі, а наявні в матеріалах справи документи, а саме розрахунок заборгованості та витяг з реєстру боржників, у якому зазначено суму заборгованості за відступленою вимогою, лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.

З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за договором позики та витяг з реєстру боржників не є зведеними документами, які не були погоджені з відповідачем і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором позики у розмірах, зазначених у розрахунку.

Також надані позивачем довідка № КД-000005629/ТНПП від 08 січня 2025 року, видана платіжною системою ТОВ «Фінекспрес» про підтвердження перерахування коштів за платіжною інструкцією від 05 березня 2021 року, лист № 14/01/253 від 14 січня 2025 року, виданий позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», на підтвердження видачу/перерахування на платіжну карту відповідача онлайн-позики на підставі платіжної інструкції від 05 березня 2021 року не є первинними документами, оскільки не є банківськими виписками з рахунків позичальника, не відносяться до документів на переказ, визначених законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України, не відповідають законодавчо визначеним вимогам бухгалтерських документів, які підтверджують вчинення фінансової операції, а є інформаційними документами, складеними ТОВ «Фінекспрес» для відома первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», та первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», отже не є належними доказами, які підтверджують отримання відповідачем коштів та користування ними.

Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові і який досліджувався судом першої інстанції, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний розрахунок із зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація, зазначена в цьому доказі, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Тягар доказування покладено на сторони, що забезпечує реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видасться вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02 жовтня 2018 року, №917/1307/18 від 23 жовтня 2019 року.

Доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що відповідач в рахунок погашення заборгованості за договором позики здійснив часткове погашення заборгованості в розмірі 500 грн., що додатково підтверджує отримання відповідачем коштів за договором позики та його укладення, не підтверджені належними та допустимими доказами та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд не приймає необґрунтовані доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що саме відповідач має доступ до свого рахунку, і має можливість представити суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору.

Зазначені доводи суперечать принципу змагальності, який передбачає покладення тягаря доказування на сторони, і водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що жодних належних та допустимих доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, щодо отримання відповідачем коштів, наявності заборгованості та її розміру матеріали справи не містять, а відтак позов ТОВ «Фінпром Маркет» про стягнення заборгованості за договором позики задоволено судом першої інстанції безпідставно, оскільки є недоведеним та необґрунтованим.

За таких умов, оскільки факту отримання ОСОБА_1 коштів за договором позики в межах даного апеляційного перегляду не встановлено, нарахування процентів за користування коштами в будь-якому розмірі та за будь-який період є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги, що строк позики сплив 04 квітня 2021 року, натомість, згідно розрахунку заборгованості, відповідачу нараховано проценти за період з 06 березня 2021 року по 21 червня 2021 року, не впливають на висновки суду про недоведеність отримання кредитних коштів, безпідставність нарахування процентів та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що надана позивачем копія Правил не підписана ані позичальником, ані кредитодавцем, і матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Правила були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на 05 березня 2021 року взагалі містив умови, зокрема, щодо пролонгації договору, не впливають на висновки суду про недоведеність отримання кредитних коштів, безпідставність нарахування процентів та відхиляються апеляційним судом.

Аргументи відповідача, що за умовами п. 2 договору позики, процентна ставка складає 1,99 % в день, що порушує ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що мінімальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, із посиланням правові висновки Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 і про те, що згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правилами, встановленими цим Законом, є нікчемними, не впливають на висновки суду про недоведеність отримання кредитних коштів, безпідставність нарахування процентів та відхиляються апеляційним судом.

Доводи ОСОБА_1 те, що умови договору в частині розміру процентної ставки повинні бути адекватними, справедливими та добросовісними, повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, в той час як процентна ставка у розмірі 1,99 % в день не може бути визнана ані розумною, ані добросовісною, не впливають на висновки суду про недоведеність отримання кредитних коштів, безпідставність нарахування процентів та відхиляються апеляційним судом.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційним судом здійснюється перерозподіл судових витрат, і оскільки за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн., зазначені судові витрати підлягають стягненню на його користь з позивача.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2025 року скасувати та прийняти нову постанову.
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (Київська область м. Ірпінь вул. Стельмаха Михайла 9а оф. 204 код ЄДРПОУ 43311346) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 3633,60 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 ЦПК України. 

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.