ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

10 квітня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/148/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом адвоката Ільїної Вікторії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває справа за позовом адвоката Ільїної Вікторії Юріївни (далі – представник позивача, Ільїна В.Ю.) в інтересах ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Черкаській області), з такими вимогами:
1) визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №262140016550 від 13.08.2025;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву від 06 серпня 2025 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, зарахувавши до страхового стажу період трудової діяльності згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 02.12.1982 за наступні періоди роботи:
- з 28.03.1995 по 09.04.1997 - вчитель ДПЮ та фізвиховання у Стаханівській СШ №28 (2 роки 0 місяців 12 днів);
- з 19.04.1997 по 02.03.1999 - менеджер у відділі збуту готової продукції ТОВ «ЛИС Ш» РФ м. Москва 1 рік 10 місяців 11 днів);
- з 04.09.1999р по 15.11.2000 - заступник директора з господарських питань Багатопрофільна фірма “АНДРЕАС” РФ м. Москва (1 рік 2 місяці 11 днів).
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив таке. 
Позивач за час своєї трудової діяльності набув право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003р. (надалі Закон 1058-IV).
06 серпня 2025 року позивач звернувся через сервісний центр Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону 1058-IV.
Як стверджує представник позивача, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (надалі - Відповідач) від 13.08.2025 №262140016550 було відмовлено в призначенні пенсії за віком.
В оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що необхідний вік - 60 років. Вік заявника становить 59 років 11 місяців 20 днів. Необхідний страховий стаж становить 32 роки. Страховий стаж позивача становить 28 років 07 місяців 24 дні.
За результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки від 02.12.1982 серія НОМЕР_1 : період роботи з 28.03.1995 по 09.04.1997, оскільки наказ про звільнення дописано іншим чорнилом; період роботи в Російській Федерації з 19.04.1997 по 02.03.1999 та з 04.09.1999 по 15.11.2000, оскільки внаслідок виходу України 19 червня 2023 року з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року 1058-IV. При цьому, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31 грудня 1991 року.
Враховуючи вищезазначене, відповідачем прийнято рішення від 13.08.2025 №262140016550 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Представник позивача зазначає, що такі твердження відповідача не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки відповідачем було незаконно не зараховано у загальний трудовий стаж позивача 5 років 1 місяць 4 дні. 
Представник позивача вважає, що таке рішення відповідача порушує право позивача на пенсійне забезпечення.
09.02.2026 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував щодо задоволення позовних вимог у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю.
Судом по справі вчинено наступні процесуальні дії:
-ухвалою суду від 30.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); 
- ухвалою суду від 20.03.2026 витребувано докази у справі;
- ухвалою суду від 20.03.2026 зупинено провадження у справі;
- ухвалою суду від 09.04.2026 поновлено провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 25.05.2020 № 3001-5000283335. 
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком та переліком документів, доданих до заяви. Відповідно до розписки – повідомлення вказана заява була прийнята 06.08.2025 та зареєстрована за № 14503. 
Заява про призначення пенсії від 06.08.2025 № 14503 було розглянута за принципами екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області. 
За результатами розгляду заяви від 06.08.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області було прийнято рішення від 13.08.2025 № 262140016550 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 за нормами статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу» (далі – рішення від 13.08.2025 № 262140016550). 
Згідно змісту рішення від 13.08.2025 № 262140016550 вбачається, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років. Вік позивача на момент звернення 59 років 11 місяців 20 днів. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 32 роки. Право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2028 від 25 років. Страховий стаж особи становить 28 років 7 місяців 24 дні. Стаж для визначення права становить 30 років 6 місяці 21 день. До страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки від 02.12.1982 серія НОМЕР_3 : період роботи з 28.03.1995 по 09.04.1997, оскільки наказ про звільнення дописано іншим чорнилом; періоди роботи в Росії з 19.04.1997 по 02.03.1999 та з 04.09.1999 по 15.11.2000, оскільки внаслідок виходу України з 19 червня 2023 року з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31 грудня 1991 року. Вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком за нормами статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Дослідженням записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.12.1982, судом встановлено наявність наступних записів про роботу позивача (у межах спірних правовідносин): 
- 28.03.1995 прийнятий вчителем ДПЮ та фізичного виховання до Стаханівської СШ №28, наказ № 90-к від 22.03.1995, запис № 10; 
- 09.04.1997 звільнений за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), наказ № 94-к від 08.04.1997, запис № 11; 
- 19.04.1997 прийнятий на менеджером до відділу збуту готової продукції до ТОВ «ЛИС Ш» (Російська Федерація, м. Москва), наказ № 250 п від 19.04.1997, запис № 12; 
- 02.03.1999 звільнений за ст. 38 КЗпП Російської Федерації за власним бажанням, наказ № 382 від 02.03.1999, запис № 14; 
- 04.09.1999 прийнятий на посаду заступника директора з господарських питань до Багатопрофільної фірми «Андреас» (Російська Федерація), наказ № 28 від 04.09.1999, запис № 15; 
- 15.11.2000 звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП Російської Федерації, наказ № 71 від 15.11.2000, запис № 16. 
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до положень статті 3 Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].
Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Приписами частини першої статті 26 Закону № 1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Як було встановлено судом, позивач звернувся до територіального органу Пенсійного Фонду України із заявою від 06.08.2025 № 14503 про призначення пенсії за віком встановленого зразка та необхідним пакетом документів. Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності відповідачем. 
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 28.03.1995 по 09.04.1997, оскільки наказ про звільнення дописано іншим чорнилом, суд зазначає таке. 
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XII (далі Закону № 1788-XII).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначена правова норма кореспондується з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від за № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція № 58).
Так, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.
Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу (п. 2.2. Інструкції № 58).
Відповідно до п. 2.3 Інструкції №58 всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з пунктом 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. 
Відповідно до п. 2.14 Інструкції № 58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.
Пунктом 4.1 Інструкції № 58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Згідно п 1.5. Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до п. 4 постанови КМУ від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Суд зазначає про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Відтак, суд вважає, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для винесення органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування трудового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту пенсіонера.
Такий правовий висновок в повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, згідно із яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Крім того, зазначеним правовим нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або у трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).
Суд звертає увагу, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки (вина позивача відсутня).
Водночас, під час з`ясування обставин у справі та перевірку їх доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень на якого нормами процесуального права покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів у встановленому порядку про наявність підстав щодо застосування положень Порядку № 637 до спірних правовідносин, як-то: відсутність у позивача трудової книжки, необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, що визначає його право на пенсію за віком.
Натомість, дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 02.12.1982 встановлено, що записи за період роботи позивача з 28.03.1995 по 09.04.1997 у Стаханівській СШ № 28 відповідають вимогам Інструкції № 58, місять всю необхідну інформацію про характер виконуваної позивачем роботи та підтверджують трудову діяльність позивача за період з 28.03.1995 по 09.04.1997. 
З огляду на викладене, період роботи ОСОБА_1 з 28.03.1995 по 09.04.1997 у Стаханівській СШ № 28 підлягає зарахуванню до його страхового стажу. 
Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 19.04.1997 по 02.03.1999 та з 04.09.1999 по 15.11.2000 з підстав, викладених у спірному рішенні, суд зазначає таке. 
Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
13.03.1992 укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.
Згідно статті 6 даної Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди провадиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також території колишнього СРСР за час до набрання чинності даної Угоди.
Тобто, Угодою передбачено перспективне та ретроспективне регулювання, зокрема правовідносин щодо врахування до трудового стажу для цілей обчислення пенсії стажу набутого на території держав-сторін Угоди до її підписання та на території СРСР.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Ця постанова набрала чинності 02.12.2022.
Проте, у статті 13 Угоди від 13.03.1992 передбачено, що кожен учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди щодо цього учасника припиняється по спливу 6-місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди не втрачають своєї сили і у разі виходу з Угоди держави-учасниці, на території якої вони мешкають.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ст. 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що на спірні періоди роботи позивача з 19.04.1997 по 02.03.1999 та з 04.09.1999 по 15.11.2000 поширювалась дія Угоди від 13.03.1992, яка була чинною у цей період.
Тому, відповідачем протиправно не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 з 19.04.1997 по 02.03.1999 у ТОВ «ЛИС Ш» та з 04.09.1999 по 15.11.2000 у Багатопрофільній фірмі «Андреас».
Аналіз застосованих Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області підзаконних нормативно-правових актів при прийнятті рішення від 13.08.2025 № 262140016550 свідчить, що вони суперечать положенням норм діючих законів, які регламентують пенсійне забезпечення позивача, відтак вони безпідставно були прийняті до уваги відповідачем при вирішенні питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». .
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що рішення ГУ ПФУ в Черкаській області про відмову в призначенні пенсії за віком є таким, що не відповідає критеріям визначеним частиною другою статті 2 КАС України, дотримання яких перевіряє адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, внаслідок чого підлягає скасуванню.
Оскільки вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією ГУ ПФУ в Черкаській області, враховуючи, що протиправні дії відповідача полягали саме у прийнятті протиправного рішення, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.08.2025, зареєстровану за № 14503, зарахувавши до його страхового стажу спірні періоди роботи, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні. 
Так, відповідач повинен обрахувати страховий стаж позивача за даними його трудової книжки, а також вирішити питання про призначення пенсії з урахуванням положень пункту статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача ГУ ПФУ в Черкаській області не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог зі словесним коригуванням обраного способу захисту позивача
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 1065,00 грн. 
У свою чергу, сума судового збору, яка мала бути сплачена позивачем за подання до суду адміністративного позову становить 1064,96 грн.
З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо решти судового збору у розмірі 0,4 коп., суд зазначає, що позивач має право звернутися із заявою до суду про повернення надміру сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Ільїної Вікторії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ: 21366538, місцезнаходження: Черкаська обл., місто Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 13.08.2025 № 262140016550 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2025, зареєстровану за № 14503, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи: з 28.03.1995 по 09.04.1997 у Стаханівській СШ №28, з 19.04.1997 по 02.03.1999 у ТОВ «ЛИС Ш», з 04.09.1999 по 15.11.2000 у Багатопрофільній фірмі «Андреас», з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	Є.О. Кисельова