Справа № 127/22442/25
Провадження № 22-ц/801/591/2026
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач: Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року	Справа № 127/22442/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В., 
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи:
позивачка ОСОБА_1 ,
відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Борисюк І. Е. в м. Вінниці, дата складення повного рішення 22 грудня 2025 року, - 
в с т а н о в и в :
В липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (ГУПФ України у Вінницькій області) про визнання права власності в порядку спадкування за законом, стягнення коштів.
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки – ОСОБА_2 , якому була нарахована, але не виплачена пенсія на підставі рішень Вінницького окружного адміністративного суду у справах № 120/3853/19-а, № 120/3567/21-а, № 120/9154/21-а та № 120/2897/20-а зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області виплатити суми пенсій. По даним рішеннях утворилась заборгованість в розмірі 456 831,49 гривень.
Після смерті ОСОБА_2 позивачка, як спадкоємиця за законом, у встановлений законом строк подала заяву на прийняття спадщини за законом та оформила спадщину на спадкове майно. Водночас, ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило нотаріуса, що невиплачена пенсія за померлим відсутня, що унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину на недоотриману пенсія за рішеннями суду.
Відтак ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 на недоотримані за життя пенсійні виплати за рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду в розмірі 456 831,49 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року позов задоволено частково:
- визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , на недоотриману ОСОБА_2 за життя пенсію в розмірі 453 872 (чотириста п`ятдесят три тисячі вісімсот сімдесят дві гривні 37 копійок);
- стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недоотриману померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , за життя пенсію в розмірі 453 872 (чотириста п`ятдесят три тисячі вісімсот сімдесят дві гривні 37 копійок);
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що  рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 у справі № 120/3853/19-а, від 06.08.2020 у справі № 120/2897/20-а, від 26.05.2021 у справі № 120/3567/21-а, та від 16.09.2021 у справі № 120/9154/21-а, які набрали законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії, оскільки той був звільнений з військової служби у запас та отримує пенсію за вислугою років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується відомостями з ЄДРСР, які перебувають у публічному доступі, однак суми пенсії, що належали чоловіку позивачки залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. ОСОБА_1 є спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 , успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України.
Судом встановлено, що заборгованість Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перед ОСОБА_2 становить 453 872, 37 гривень, а саме за судовими рішеннями у наступних справах: - № 120/3567/21-а – в сумі 28 348, 88 гривень; - № 120/9154/21-а – в сумі 387 199, 24 гривень; - № 120/3853/19-а – в сумі 13 975, 04 гривень; - № 120/2897/20-а – в сумі 24 349, 21 гривень.
Водночас, з розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії від 02.04.2024 і відповіді від 16.05.2024 за судовим рішенням у справі № 120/3567/21-а, наданих відповідачем на запит позивачки, які нею було надано суду в обґрунтування позовних вимог, вбачається сума доплати (невиплаченої доплати) за цим судовим рішенням в розмірі 31 308, 00 гривень, а не 28 348, 88 гривень, тому не підлягає до стягнення сума в 2 959,12 грн.
Не погодившись із ухваленим у справі рішенням, 16 січня 2026 року через систему «Електронний суд» ГУПФ України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що вказана справа має розглядатися по нормам КАС України окружним адміністративним судом. Кошти, які нараховані на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду в розмірі 453 872,37 грн, включено до реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України. Вказана заборгованість буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки нормами статті 8 Закону № 2262 встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Власні кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, що передбачено статтею 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058). 
Спір у справі про стягнення заборгованості з виплати пенсії є тотожним спору у справах № 120/3567/21-а; № 120/9154/21-а; № 120/3853/19-а; № 120/2897/20-а, які вже розглянуті Вінницьким окружним адміністративним судом, рішення набули законної сили та перебувають на стадії виконання. Незгода позивача з тим, як держава врегулювала ці правовідносини, не може слугувати переконливим аргументом щодо дій суб`єкта владних повноважень, як і не може бути підставою для того, щоб не виконувати, не дотримуватися приписів законодавства. Зміна виконання судового рішення щодо стягнення з ГУПФУ в Вінницькій області на користь позивача недоотриманої за життя померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , суми заборгованості по пенсії у розмірі 453 872,37 грн не призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування Державою витрат по виплаті заборгованості з пенсійних виплат позивачці.
У встановлений апеляційним судом строк відзив від позивачки ОСОБА_1 не надходив.
11 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» Головне управління пенсійного фонду України подала заяву, в якій просить розгляд апеляційної скарги здійснювати у їх відсутність. 
15 лютого та 25 лютого 2026 року ОСОБА_1 подала до суду заяви, в яких просила апеляційний розгляд здійснювати у її відсутність та оскаржуване рішення залишити без змін.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення відповідає вказаним вимогам закону.
По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:
- між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 07 лютого 1976 року зареєстровано шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу – ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 33);
- згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Вінниця (а.с. 34);
- згідно довідки № 4970 від 26 грудня 2022 року, виданої Головним управління пенсійного фонду України у Вінницькій області, ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію в разі втрати годувальника з 01 листопада 2022 року за чоловіка ОСОБА_2 , пенсіонера Міністерства оборони України згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (а.с. 35);
- 09 травня 2023 року Головним управління пенсійного фонду України у Вінницькій області було повідомлено приватного нотаріуса, що недотримана пенсія у померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , відсутня. Водночас наявна заборгованість за рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду у справах № 120/3853/19-а (13 975,04 гривень), № 120/3567/21-а (28 348,88 гривень), № 120/9154/21-а (387 199,24 гривень) та № 120/2897/20-а (24 349,21 гривень) (а.с. 38);
- 02 квітня 2024 року позивачці було надано розрахунки доплат нарахованих ОСОБА_2 на виконання вищевказаних рішень Вінницького окружного адміністративного суду (а.с. 39-41);
- згідно листа ГУПФУ у Вінницькій області від 16 травня 2024 року, невиплачені суми доплат за рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду складають:
1) від 19.12.2019 у справі № 120/3853/19-а – 13 975,04 гривень;
2) від 06.08.2020 у справі № 120/2897/20-а – 24 349,21 гривень;
3) від 26.05.2021 у справі № 120/3567/21-а – 31 308,00 гривень;
4) від 16.09.2021 у справі № 120/9154/21-а – 387 199,24 гривень (а.с. 42).
- зі спадкової справи № 83/2022 вбачається, що 29 грудня 2022 року до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Білозарецької О. Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулась його дружина – ОСОБА_1 , а доньки померлого – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із заявами про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після смерті батька, на користь його дружини - ОСОБА_1 (а.с. 79-80); 
02 червня 2023 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Білозарецькою О. Ю. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на майно належне померлому на праві власності. (а.с. 111 – 112)
Між сторонами виник спір про визнання права власності на спадкове майно.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено приписами ст. 1217 ЦК України.
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Статтею 1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Тобто, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 484/3648/16-а.
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 200/10269/19-а, сформульована висновок про те, що «у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».
Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч.1 ст.52 Закону № 1058-IV та ч.1 ст.61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч.2 ст.52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звернулася до ГУПФ України у Вінницькій області зі спливом шість місяців після смерті пенсіонера ОСОБА_2 , як спадкоємиця, а не як член сім`є померлого, а тому сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
У цій справі предметом позову є майнова вимога позивача стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, а саме пенсійні виплати, які нараховані, але не виплачені спадкодавцю. Таким чином, спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Підставною позовних вимог позивачка зазначає наявність в неї як спадкоємиці першої черги після смерті чоловіка права на спадкування присудженої, але неотриманої ним суми пенсії.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі на підставі рішень Вінницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року у справі № 120/3853/19-а, від 06 серпня 2020 року у справі № 120/2897/20-а, від 26 травня 2021 року у справі № 120/3567/21-а, та від 16 вересня 2021 року у справі № 120/9154/21-а було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нараховано: 453 872, 37 гривень, а саме за судовими рішеннями у наступних справах: - № 120/3567/21-а – в сумі 28 348, 88 гривень; - № 120/9154/21-а – в сумі 387 199, 24 гривень; - № 120/3853/19-а – в сумі 13 975, 04 гривень; - № 120/2897/20-а – в сумі 24 349, 21 гривень.
Відтак доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку має місце процесуальне правонаступництво в процесі виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду у справах № 120/3853/19-а, № 120/2897/20-а, № 120/3567/21-а, № 120/9154/21-а, є необґрунтованими, адже зазначені рішення виконані і ОСОБА_2 за життя нарахована, проте не виплачена пенсія в розмірі 453 872,37 гривень, тому в справі що розглядається відносини, які виникли між сторонами у справі, є спадковими.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є підставними, а тому підлягають частковому задоволенню. 
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21, від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ГУ ПФУ у Вінницькій області не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, то судові витрати ГУ ПФУ у Вінницькій області, понесені у суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним. Доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції іншими учасниками справи матеріали справи не містять.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року залишити без змін.
Судові витрати Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, понесені в ході апеляційного розгляду, залишити за ним.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуюча  Т. М. Шемета
Судді:  О. Ю. Береговий
О. В. Ковальчук