ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/27294/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року (суддя О.В. Врона) у справі № 160/27294/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11 липня 2025 року № 045750033421 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати позивачці до страхового стажу періоди з 24.06.1991 по 31.03.2002, з 01.04.2002 по 02.04.2014 та з 11.03.2016 по 31.07.2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити позивачці з 04.07.2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, в редакції, що підлягає застосуванню згідно п.3 Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення пенсійного органу про відмову у призначенні позивачці пенсії є протиправним та порушує право позивачки на належне пенсійне забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11 липня 2025 року № 045750033421 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачці;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати позивачці до пільгового стажу періоди з 24.06.1991 по 31.03.2002, з 01.04.2002 по 02.04.2014 та з 11.03.2016 по 31.07.2020;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивачки від 04.07.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, в редакції, що підлягає застосуванню згідно п.3 Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, з урахуванням 
висновків суду.
В решті позовних вимог – відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Суд вважав, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Відтак, суд дійшов висновку про помилковість доводів відповідача про недосягнення пенсійного віку позивачем.
Також, дослідивши матеріали справи, суд з`ясував, що відповідач протиправно не зарахував спірні періоди роботи до пільгового стажу позивачки.
Відтак, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України суд з метою ефективного захисту права позивачки на пенсію за віком на пільгових умовах вважав за необхідне визнати протиправним та скасувати спірне рішення відповідача, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивачки від 04.07.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, в редакції, що підлягає застосуванню згідно п.3 Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, з урахуванням висновків суду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що до спірних правовідносин положення ст.13 Закону №1788 не застосовуються, а пенсійний орган правильно керувався приписами п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058 під час прийняття спірного рішення. Зауважує, що саме Закон №1058 регулює питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Вважає, що позивачці правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, адже позивачка не досягла пенсійного віку 55 років та немає необхідного пільгового стажу за Списком №2 10 років. Наполягає, що позивачці правомірно відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 24.06.1991 по 31.02.2002 згідно довідки №19/04, а також з 01.04.2002 по 20.04.2014 та з 11.03.2016 по 31.07.2020.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачка звернулася 04.07.2025 до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою і документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Заява позивачки за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.07.2025 №045750033421 відмовлено у призначенні пенсії позивачці відповідно до п. 2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років та відсутністю пільгового стажу 10 років.
Головним управлінням Пенсійного фонду зазначено, що відповідно до ст. 114 Закону №1058 пенсія призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць –після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Вік заявниці становить 53 роки.
Страховий стаж заявниці становить 37 років 08 днів.
Пільговий стаж заявниці 03 роки 10 місяців 08 днів.
За наданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
За наданими документами до пільгового стажу не зараховано періоди:
з 24.06.1991 по 31.03.2002 згідно пільгової довідки «Донбасенергоспецремонт» від 06.05.2025 №19/04, оскільки до наказу про результати атестації робочих місць №491 від 25.10.1994 долучено Перелік посад, згідно якого неможливо визначити до якої атестації відноситься цей Перелік.
До наказу про результати атестації робочих місць №211 від 25.10.1999 відсутній Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад, працівникам, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2;
з 01.04.2002 по 02.04.2014 та з 11.03.2016 по 31.07.2020 згідно архівних довідок Комунального підприємства «Міський архів» від 01.07.2025 №Б-85, оскільки відсутнє рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону №2148-VIII.
Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки Закону, а саме: положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Зі спірного рішення пенсійного органу вбачається, що на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, позивачці виповнилось 53 роки, а отже позивачка досягла пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Зворотні доводи скаржника є хибними.
Відповідно до пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 визначені документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме:
довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;
документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Згідно змісту спірного рішення відповідача позивачці не зараховано до пільгового стажу за Списком №2 наступні періоди роботи:
з 24.06.1991 по 31.03.2002 згідно пільгової довідки «Донбасенергоспецремонт» від 06.05.2025 №19/04, оскільки до наказу про результати атестації робочих місць №491 від 25.10.1994 долучено Перелік посад, згідно якого неможливо визначити до якої атестації відноситься цей Перелік. До наказу про результати атестації робочих місць №211 від 25.10.1999 відсутній Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад, працівникам, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2;
з 01.04.2002 по 02.04.2014 та з 11.03.2016 по 31.07.2020 згідно архівних довідок Комунального підприємства «Міський архів» від 01.07.2025 №Б-85, оскільки відсутнє рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
В свою чергу, відомості трудової книжки НОМЕР_1 підтверджують, що позивачка:
24.06.1991 прийнята до «Курахівська ДРЕС» електромонтером з ремонту та монтажу кабельних ліній третього розряду електричного цеху ділянки з ремонту устаткування котлотурбінних цехів і топливоподачі відповідно до розпорядження №225 від 20.06.1991;
31.03.2002 звільнена по переводу в ТОВ «Східенерго» за п.5 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №41к від 31.03.2002;
01.04.2002 прийнята до електричного цеху елестромонтером з ремонту і монтажу кабельних ліній третього розряду на ділянку кабельного господарства котлотурбінного цеху і топливоподачі відповідно до наказу від 01.04.2002;
09.08.2004 переведена електрослюсарем з ремонту електроустаткування розподільних пристроїв у тому ж цеху відповідно до розпорядження №29к від 06.08.2004;
16.09.2009 переведена електрослюсарем з ремонту електричних машин четвертого розряду на ділянку з ремонту зовнішніх споруд та пожежогасіння електричного цеху відповідно до наказу №247к від 15.09.2009;
02.04.2014 звільнена за переведенням до ТОВ «Інтеренергосервіс» відповідно до наказу №347к від 02.04.2014;
11.03.2016 прийнята до цеху з технічннічного обслуговування і підготовки обладнання на ділянку з обслуговування приводів та силового обладнання електромонтером з ремонту і обслуговування електрообладнання четвертого розряду в порядку переведення з ТОВ «Інтеренергосервіс» відповідно до наказу №33к від 10.03.2016;
01.10.2018 переведена до електричного цеху на дільницю з обслуговування приводів та силового устаткування електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування четвертого розряду відповідно до наказу №959к від 28.09.2018;
31.07.2020 звільнена у зв`язку з переведенням, п. 5 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №485к від 31.07.2020.
Як правильно встановив суд першої інстанції, трудова книжка позивачки містить записи про проведення атестації робочих місць. Також, позивачкою на підтвердження роботи в період з 24.06.1991 по 31.03.2002 надано також довідку «Донбасенергоспецремонт» №19/04 від 06.05.2025, відповідно до якої позивач у вказаний період виконувала роботи, пов`язані зі шкідливими та важкими умовами праці за професією, посадою електромонтер з ремонту та монтажу кабельних ліній електричного цеху, що передбачена Списком 2 розділ ХІІІ підрозділ 2140000а-19859, що складає 5 років 5 місяців 8 днів.
Крім того, наявні в матеріалах справи індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) містять інформацію про спеціальний стаж позивача за період роботи з 2001 року по лютий 2010 року та з жовтня 2017 року по липень 2020 року за кодом підстави для обліку спецстажу «ЗП3013Б1».
Частина 3 статті 44 Закону №1058-IV наділяє органи Пенсійного фонду правом вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Відповідачем не доведено в установленому порядку вчинення перевірки відомостей трудової книжки та іншої документації стосовно позивачки у разі наявності сумнівів в їх достовірності.
За цих обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні періоди роботи підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивачки.
Таким чином, колегія суддів встановила, що пенсійний орган хибно дійшов висновку про недосягнення позивачкою необхідного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, не здійснив належний розрахунок пільгового стажу позивачки, а отже спірне рішення пенсійного органу від 11 липня 2025 року № 045750033421 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачці є протиправним та підлягає скасуванню.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у справі № 160/27294/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 17.04.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров