ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7052/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року

м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд
у складі головуючої судді Андрусів У. Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Яськів В. Ю.
представниці позивача Савчук Н. В.
представника відповідача Куци Ю. В.
представника відповідача Васьківа А. Я.
представника відповідача Сьоми І. Б.,
розглянувши у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі - позивач) пред`явив позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-1), військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач-2), у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати витяг із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.02.2025 №147;
- визнати протиправним та скасувати витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.02.2025 №50 відносно ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та звільнити з військової служби.
В обґрунтування позовних вимог представниця позивача зазначила, що ОСОБА_1 перебував на обліку військовозобов`язаних у першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) та належав до категорії військовозобов`язаних осіб, які мають право на відстрочку на підставі п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки був заброньований у встановленому законом порядку, а відтак не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного від 27.11.2024 №3/1395 військовозобов`язаному ОСОБА_1 , 1974 р.н., що працює у ТОВ «Львівський радіоремонтний завод», відповідно до наказу Мінекономіки від 26.11.2024 №26549 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком до 01.04.2025. 04.12.2024 роботодавець скерував до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) (за місцем перебування позивача на військовому обліку) повідомлення від 03.12.2024 для внесення відомостей про бронювання позивача до системи «Оберіг», а саме до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Цей лист вручено 08.12.2024. 
Звертає увагу, що 16.02.2025 під час перевірки документів працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 та працівниками поліції, позивач повідомив про своє право на відстрочку та пред`явив документи на підтвердження факту бронювання. Проте його доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою уточнення військово-облікових даних, оскільки у системах «Оберіг», «Резерв +» відсутні дані про бронювання. Посадовими особами відповідача-1 взято позивача на облік та направлено для проходження військово-лікарської комісії, проте позивач відмовився від надання інформації про стан здоров`я. Зауважує, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України №560 в частині затримання та доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також в частині проходження ВЛК. 
17.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 видано наказ про призов на військову службу під час дії мобілізації та направлено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 .
Наголошує, що призов на військову службу є незаконним, оскільки позивач належить до категорії чоловіків віком від 50 до 60 років, а відповідно до Директиви від 19.09.2024 №16/2/1/21409 мобілізація можлива лише стосовно чоловіків від 25 до 49 років.
З метою захисту порушених прав та законних інтересів, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 14.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
30.04.2025 відповідач-2 подав відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин і правових підстав позову. В обґрунтування заперечень зазначає, що відповідно до діючого законодавства з 17.02.2025 позивач проходить військову службу та має статус військовослужбовця. Констатує, що під час видачі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.02.2025 № 50 відповідач-2 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а позивачем не наведено нормативних приписів, порушення яких допущено. Стверджує, що на день видачі оскаржуваного наказу мобілізаційне розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно ОСОБА_1 було дійсним, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.
Звертає увагу, що в позовній заяві відсутні будь-які посилання на підстави для звільнення з військової служби, встановлені Законом. Порядок і підстави звільнення з військової служби встановлено ст. 26 Закону № 2232-XII, яка не містить такої підстави для звільнення з військової служби як за рішенням суду. Не передбачено такого порядку звільнення з військової служби і Положенням № 1153/2008. Також покликається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23, щодо незворотності процедури призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації.
Зауважує, що законодавець покладає саме на керівників підприємств, а не на ІНФОРМАЦІЯ_3 обов`язок щодо оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним працівникам, які заброньовані у встановленому порядку. Всупереч вимогам п. 58 порядку №560, ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» скерував відповідне звернення від 03.12.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) для внесення відомостей про бронювання позивача до системи «Оберіг», а не до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем розміщення товариства. 
З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
На спростування доводів відповідача-2, викладених у відзиві на позовну заяву, 06.05.2025 представниця позивача подала відповідь на відзив, у якій, покликаючись на приписи п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», наголошує, що на момент проведення мобілізаційних заходів – призову на військову службу не підлягають особи, які є заброньованими у встановленому законом порядку. Стверджує, що позивач був заброньований у встановленому законом порядку за підприємством, яке визнано критично важливим. Наголошує, що відсутність відомостей в електронному військово-обліковому документі про бронювання позивача не може свідчити про відсутність у позивача права на відстрочку, оскільки право на відстрочку підтверджується відповідними документами.
Звертає увагу на те, що оскільки скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.02.2025 №147 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» не призведе до відновлення попереднього становища позивача, ефективним способом захисту порушених прав є скасування витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.02.2025 №50 відносно ОСОБА_1 та звільнення його з військової служби.
Ухвалою від 30.09.2025 позовну заяву залишено без руху на підставі ч. 13 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України.
02.10.2025 представниця позивача подала заяву про поновлення процесуального строку, у якій просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити його.
24.10.2025 представник відповідача-2 подав заперечення на заяву про поновлення процесуального строку.
29.10.2025 представниця позивача подала додаткові пояснення у справі, у яких виклала свої міркування стосовно тверджень відповідача, зазначених у запереченнях на заяву про поновлення процесуального строку.
Ухвалою від 30.10.2025 заяву представниці позивача про поновлення процесуального строку задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та поновлено його. У задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду відмовлено.
27.11.2025 ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання суд визнав явку відповідача-1 обов`язковою.
Ухвалою від 05.02.2026 задоволено клопотання представниці позивача про витребування від відповідача-1 доказів. 
03.03.2026 відповідач-1 подав клопотання, до якого, на виконання вимог ухвали суду від 05.02.2026, надав копії витребуваних документів.
05.03.2026 відповідач-1 подав письмові пояснення, у яких заперечив проти пред`явленого позову в частині, що стосується ІНФОРМАЦІЯ_4 . Свою позицію мотивує тим, що згідно інформації з АІТС «ОБЕРІГ» останнє бронювання ОСОБА_1 надано з 29.05.2024 до 28.11.2024, тобто станом на 17.02.2025 (день призову на військову службу за мобілізацією) дані про бронювання позивача відсутні. Покликаючись на пп.7 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, констатував, що позивач порушив правила військового обліку в особливий період (вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП), оскільки після взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 для взяття на військовий облік. Акцентує на тому, що ОСОБА_1 , як військовозобов`язаний, 17.02.2025 призваний на військову службу, знятий з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 та направлений у команду військової частини НОМЕР_1 , відтак втратив статус військовозобов`язаного та є діючим військовослужбовцем.
Представниця позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, зазначених у заявах по суті справи.
Представники відповідача-2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник відповідача-1 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.
06.04.2026 оголошено скорочене рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач працював у ТОВ «Львівський радіоремонтний завод», якому наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 10.02.2025 №205-КВ підтверджено статус важливого для національної економіки у сфері оборонно-промислового комплексу та критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у сфері оборонно-промислового комплексу.
Міністерство оборони України у відповідь на лист Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості від 22.11.2024 №27-12/40403-03 листом «Щодо бронювання військовозобов`язаних» від 25.11.2024 №220/16387/б повідомило Міністерство економіки України про погодження списку військовозобов`язаних, зокрема, Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод», які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час.
Міністерство економіки України відповідно до п. 11 Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 №76 «Деякі питання реалізації положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та воєнний час» (зі змінами), листа Міністерства оборони України від 25.11.2024 №220/16387/б та з метою забезпечення функціонування економіки та життєдіяльності населення в особливий період видало наказ «Про бронювання військовозобов`язаних за ТОВ «КБТЗ», ТОВ «Львівський радіоремонтний завод», ДП «ІВЧЕНКО-ПРОГРЕС», АТ «УОП» від 26.11.2024 №26549, згідно з яким наказано:
1. Забронювати, зокрема, за ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» на період мобілізації та на воєнний час військовозобов`язаних, які працюють у зазначеному суб`єкті господарювання, за списками, погодженими Міністерством оборони України (реєстраційний номер №220/16387/б від 25.11.2024). 
2. Надати заброньованим згідно з пунктом 1 цього наказу військовозобов`язаним відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, які працюють, зокрема, у ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» строком до 01.04.2025.
3. Департаменту економіки безпеки і оборони надіслати копію цього наказу Міністерству оборони України та Міністерству з питань стратегічних галузей промисловості України.
Згідно зі списком військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та воєнний час ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» під порядковим номером « 28» зазначений ОСОБА_1 . У графі « ІНФОРМАЦІЯ_7 (за місцем перебування на військовому обліку) вказано ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Згідно з витягом з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного від 27.11.2024 (помилково зазначено 27.11.2025) №3/1395, засвідченого підписом директора та скріпленого печаткою ТОВ «Львівський радіоремонтний завод», військовозобов`язаному ОСОБА_1 , 1974 р.н., військово-облікової спеціальності (профіль) НОМЕР_2 , військове звання рядовий, що працює у ТзОВ «Львівський радіоремонтний завод» на посаді (за професією) слюсар-ремонтник, відповідно до наказу Мінекономіки від 26.11.2024 №26549 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком до 01.04.2025.
За формою згідно з додатком 5 Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 №76, ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» складено повідомлення про бронювання військовозобов`язаного.
Листом від 03.12.2024 №3/1433 ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» надіслало начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 , де позивач перебував на військовому обліку, повідомлення про бронювання на період мобілізації та на воєнний час військовозобов`язаних працівників ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» на підставі наказу Міністерства економіки України від 26.11.2024 №26549: ОСОБА_1 , повідомлення від 27.11.2024 №3/1395, для зарахування його на спеціальний військовий облік із внесенням відомостей про надану відстрочку в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Це повідомлення скеровано на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 рекомендованим поштовим відправленням 7900900016081 та вручено 08.12.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №46/1505 від 16.02.2025 рядовому запасу ОСОБА_1 27.09.1974 РНОКПП НОМЕР_3 проведено медичний огляд позаштатною ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 16.02.2025. Діагноз: здоровий ОСОБА_2 . На підставі статті - графи ІІ Розкладу хвороб графи ТДВ визнано придатним до військової служби за мобілізацією.
16.02.2025 складено акт про відмову від підпису №16, згідно з яким засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від надання інформації про стан здоров`я, від рентгенографії органів грудної клітки, ЕКГ та підпису у додатках 4 і 13 до «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України», затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402, у відмітці про ознайомлення з постановою ВЛК.
Відповідно до Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 (з адміністративно-господарської діяльності) №147 від 17.02.2025 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації», у зв`язку із оголошенням загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» наказано: 
1. Нижчепойменованих військовозобов`язаних вважати призваними на військову службу 17 лютого 2025 року, зняти з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 та направити:
1.1. у команду НОМЕР_1 , згідно поіменного списку №1946: 1.1.1. Солдат ОСОБА_1 .
За змістом витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.02.2025 №50 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом солдата ОСОБА_1 з « 17» лютого 2025 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення. Підстава: поіменний список, мобілізаційне розпорядження, рапорт солдата ОСОБА_1 .
У відповідь на адвокатський запит від 24.02.2025 листом від 03.03.2025 №2888 відповідач-1 повідомив, що 16.02.2025 ОСОБА_1 запрошений до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення військово-облікових даних. Після встановлення належності до категорії військовозобов`язаних осіб (на обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 ) скеровано на військово-лікарську комісію, за результатом проходження якої його визнано «Придатним до військової служби за мобілізацією»… Про наявність бронювання ОСОБА_1 повідомляв, проте документів відповідно до чинного законодавства не надав (згідно системи АІТС «ОБЕРІГ» ОСОБА_1 значився як особа, яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації). Після проходження військово-лікарської комісії ОСОБА_1 разом з іншими мобілізованими скеровано в пункт попереднього збору військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 для відправки у військову частину… У подальшому ОСОБА_1 вибув для проходження військової служби під час мобілізації у складі команди до військової частини НОМЕР_1 .
Не погоджуючись з актами індивідуальної дії, що пов`язані з його призовом на військову службу під час мобілізації, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач пред`явив цей позов до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми законодавства України та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
За змістом ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 2 ст. 1 Закону №2232-XII унормовано, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з ч. 7 ст. 1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Частиною 5 ст. 1 Закону №2232-XII регламентовано, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
За змістом ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
За приписами ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно зі ст. 1 Закону України від 06.12.1991 №1932-XII «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст.1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно зі ст. 2 Закону №389-VIII правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
У зв`язку з введенням Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 в Україні воєнного стану, з метою запровадженням та виконанням заходів вказаного правового режиму, направлених на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» здійснюється призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.
На момент розгляду справи правовий режим воєнного стану в Україні триває, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
За змістом ч. 1 ст. 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За дефініцією, закріпленою у ст. 1 Закону №3543-ХІІ, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону №3543-ХІІ з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону №3543-ХІІ громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
За змістом абз. 1 ч. 5 ст. 22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Отже, територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки надано повноваження щодо призову громадян на військову службу під час мобілізації.
Водночас ст. 23 Закону №3543-XII встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Приписами п. 4 ч. 1 ст. 25 Закону №3543-ХІІ регламентовано, що бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють або проходять службу на підприємствах, в установах і організаціях, які є критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань або функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, у тому числі кінцеві бенефіціарні власники таких підприємств, які не є їх працівниками. Критерії та порядок, за якими здійснюється визначення підприємств, установ і організацій, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, а також критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань в особливий період, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що позивач працював у ТОВ «Львівський радіоремонтний завод», якому наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 10.02.2025 №205-КВ підтверджено статус важливого для національної економіки у сфері оборонно-промислового комплексу та критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у сфері оборонно-промислового комплексу.
За приписами ч. 2 ст. 25 Закону №3543-ХІІ порядок та організація бронювання, критерії, перелік посад і професій, а також обсяги бронювання військовозобов`язаних визначаються цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, прийнятими на його виконання.
27.01.2023 постановою №76 «Деякі питання реалізації положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо бронювання військово-зобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час» відповідно до статті 25 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Кабінет Міністрів України затвердив Порядок бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час (далі – порядок №76 у редакції чинній на момент прийняття рішення про бронювання позивача).
Порядок №76 визначає механізм бронювання під час воєнного стану військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, які працюють або проходять службу:
в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування;
на підприємствах, в установах та організаціях, які є критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період;
на підприємствах, в установах та організаціях, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;
у спеціалізованих установах ООН, міжнародних судових органах, міжнародних та неурядових організаціях та установах, членом, учасником або спостерігачем у яких є Україна, відповідно до укладених міжнародних договорів України;
в операторах протимінної діяльності, які проводять розмінування (гуманітарне розмінування) відповідно до законодавства (далі - оператори протимінної діяльності) (п. 1).
Згідно з п. 2 порядку №76 бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється згідно з рішенням Мінекономіки за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час (далі - список), погодженими Міноборони (військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку в СБУ, Службі зовнішньої розвідки, розвідувальному органі Міноборони, - за списками, погодженими СБУ, Службою зовнішньої розвідки, розвідувальним органом Міноборони), в паперовій та/або електронній формі або в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2024 р. № 650 «Деякі питання бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану».
Заброньованим військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Військовозобов`язані, зазначені у пункті 1 цього Порядку, підлягають бронюванню незалежно від військового звання, віку та військово-облікової спеціальності.
У рішенні Мінекономіки зазначається строк дії відстрочки, який не може перевищувати:
строку проведення мобілізації, - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці другому пункту 1 цього Порядку, та військовозобов`язаних, які працюють або проходять службу в Державній кримінально-виконавчій службі;
строку дії контракту (договору) на поставку товарів, виконання робіт і надання послуг, необхідних для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань, - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці третьому пункту 1 цього Порядку;
12 місяців, - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці четвертому пункту 1 цього Порядку;
строк договору (контракту) або строку, на який їх обрано (призначено), - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці п`ятому пункту 1 цього Порядку.
Керівники органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відповідають за включення військовозобов`язаних працівників до списків, а також за відповідність облікових даних військовозобов`язаних, зазначених у списку, їх військово-обліковим документам.
За змістом п. 9 порядку №76 підприємства, установи та організації, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, банки та інші установи, державне регулювання діяльності яких здійснюється Національним банком, подають список центральному органу виконавчої влади або Національному банку, або відповідній обласній, Київській та Севастопольській міській держадміністрації (військовій адміністрації у разі її утворення), який прийняв рішення про визначення таких підприємств, установ та організацій критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та/або реалізує державну політику у відповідній сфері, або обласна, Київська та Севастопольська міська держадміністрація (військова адміністрація у разі її утворення), або МЗС, Мінреінтеграції, Секретаріат Кабінету Міністрів України, органи, які здійснюють управління державним майном, що забезпечує діяльність відповідно Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, проводять перевірку повноти заповнення списку, наявності наданого до нього обґрунтування, дотримання вимог щодо кількості військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню, та подають його у строк не більш як п`ять робочих днів з дня отримання списку до Міноборони (СБУ, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони) для погодження.
Згідно з п. 10, 11 порядку №76 з метою погодження списки, подані в паперовій та/або в електронній формі, крім поданих засобами Порталу Дія відповідно до пунктів 4-9 цього Порядку, розглядаються щодо повноти заповнення та наявності обґрунтувань Міноборони (СБУ, Службою зовнішньої розвідки, розвідувальним органом Міноборони) у строк не більш як 10 робочих днів з дня їх отримання.
Міноборони (СБУ, Служба зовнішньої розвідки, розвідувальний орган Міноборони) подає погоджені відповідно до абзацу першого цього пункту списки до Мінекономіки.
За результатами перевірки списків, поданих відповідно до пункту 10 цього Порядку, щодо повноти їх заповнення, наявності обґрунтувань та погодження Міноборони (СБУ, Службою зовнішньої розвідки, розвідувальним органом Міноборони) Мінекономіки приймає у строк не більш як п`ять робочих днів з дня отримання зазначених списків рішення про бронювання військовозобов`язаних.
За правилами п. 12 порядку №76 з метою оформлення військовозобов`язаним відстрочки Мінекономіки надсилає рішення про бронювання військовозобов`язаних органам державної влади, іншим державним органам, якими подано списки, а також Міноборони (СБУ, Службі зовнішньої розвідки, розвідувальному органу Міноборони).
Міноборони (СБУ, Служба зовнішньої розвідки, розвідувальний орган Міноборони) у триденний строк доводить зазначене рішення до відома відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу Центрального управління та/або регіональних органів СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки, відповідного підрозділу розвідувального органу Міноборони).
Орган державної влади, інший державний орган, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа та організація видають військовозобов`язаному витяг із зазначеного рішення за формою згідно з додатком 3.
Витяг, засвідчений підписом керівника та скріплений печаткою (у разі її наявності) відповідного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, є документом, що підтверджує надання військовозобов`язаному відстрочки.
Витяг видається військовозобов`язаному під розпис у відомості видачі бланків спеціального військового обліку, складеній за формою згідно з додатком 4.
Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації у п`ятиденний строк з дня видачі витягу військовозобов`язаному надсилають територіальному центру комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідному підрозділу Центрального управління та/або регіональному органу СБУ, відповідному підрозділу Служби зовнішньої розвідки, відповідному підрозділу розвідувального органу Міноборони), повідомлення про бронювання військовозобов`язаного за формою згідно з додатком 5 для зарахування його на спеціальний військовий облік.
Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідний підрозділ Центрального управління та/або регіональний орган СБУ, відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки, відповідний підрозділ розвідувального органу Міноборони), на підставі рішення про бронювання військовозобов`язаних зараховує у строк не більш як п`ять робочих днів з дня його отримання такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік із внесенням відомостей про надану відстрочку в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Судом встановлено, що Міністерство оборони України листом «Щодо бронювання військовозобов`язаних» від 25.11.2024 №220/16387/б повідомило Міністерство економіки України про погодження списку військовозобов`язаних, зокрема, Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод», які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час.
Згідно зі списком військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та воєнний час ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» під порядковим номером « 28» зазначений ОСОБА_1 . У графі « ІНФОРМАЦІЯ_7 (за місцем перебування на військовому обліку) вказано ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Міністерство економіки України видало наказ «Про бронювання військовозобов`язаних за ТОВ «КБТЗ», ТОВ «Львівський радіоремонтний завод», ДП «ІВЧЕНКО-ПРОГРЕС», АТ «УОП» від 26.11.2024 №26549, яким наказано забронювати, зокрема, за ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» на період мобілізації та на воєнний час військовозобов`язаних, які працюють у зазначеному суб`єкті господарювання за списками, погодженими Міністерством оборони України (реєстраційний номер №220/16387/б від 25.11.2024) та надати заброньованим згідно з пунктом 1 цього наказу військовозобов`язаним відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, які працюють, зокрема, у ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» строком до 01.04.2025.
Згідно з витягом з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного від 27.11.2024 №3/1395, засвідченого підписом директора та скріпленого печаткою ТОВ «Львівський радіоремонтний завод», військовозобов`язаному ОСОБА_1 , 1974 р.н., військово облікової спеціальності (профіль) 956647Т, військове звання рядовий, що працює у ТзОВ «Львівський радіоремонтний завод» на посаді (за професією) слюсар-ремонтник, відповідно до наказу Мінекономіки від 26.11.2024 №26549 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком до 01.04.2025.
Зважаючи на приписи п. 12 порядку №76, цей витяг є документом, що підтверджує надання позивачу відстрочки.
Доказів недійсності чи недостовірності цих документів відповідачами суду не надано.
Отже, на момент прийняття відповідачем-1 наказу позивач був заброньований у встановленому законом порядку та не підлягав призову на військову службу.
Відповідно до абз. 9 п. 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Суд звертає увагу, що на виконання приписів порядку №76, листом від 03.12.2024 №3/1433 ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» надіслало начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 , де позивач перебував на військовому обліку, повідомлення про бронювання на період мобілізації та на воєнний час військовозобов`язаних працівників ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» на підставі наказу Міністерства економіки України від 26.11.2024 №26549: ОСОБА_1 , для зарахування його на спеціальний військовий облік із внесенням відомостей про надану відстрочку в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Це повідомлення скеровано на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 рекомендованим поштовим відправленням 7900900016081 та вручено 08.12.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Суд критично оцінює твердження відповідача-2, що відповідно до положень п. 58 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, на роботодавця покладається обов`язок скерувати повідомлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, на території якого він розміщується, а не за місцем перебування позивача на військовому обліку.
У будь-якому випадку, на переконання суду, позивач не може нести негативні наслідки за належність оформлення відстрочки від призову (скерування повідомлення про бронювання військовозобов`язаного), оскільки така процедура не залежить від дій самого позивача.
У контексті розглядуваної справи суд не оцінює поведінку ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо незарахування позивача на спеціальний військовий облік. Суд наголошує, що заброньовані особи мають відстрочку в силу факту їх бронювання, центр комплектування та соціальної підтримки лише здійснює облік особи відповідним чином, не приймаючи при цьому жодних рішень щодо права особи на відстрочку.
Саме з моменту прийняття Міністерством економіки України рішення про бронювання та видачі витягу з наказу про бронювання, а не постановки на спеціальний облік, у позивача виникло право на відстрочку, яке було чинним на момент призову на військову службу.
Таким чином, на позивача на час призову його на військову службу розповсюджувався відповідний імунітет від такого призову, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII.
Імунітет, що надається правовим актом і встановлює права та свободи громадянина, є більш високим ніж пріоритет держави до можливості вчинення дій, направлених на спонукання особи до вчинення активних дій щодо реалізації даного права.
Утім, попри встановлену ст. 23 Закону №3543-XII імперативну заборону призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаного, який мав чинну відстрочку від такого призову, відповідач-1 вчинив дії, пов`язані з його призовом на військову службу, прямим наслідком яких стало видання оскаржуваного наказу. 
Обґрунтовуючи правомірність такої поведінки, відповідач-1 покликається на те, що згідно інформації з АІТС «ОБЕРІГ» останнє бронювання ОСОБА_1 надано з 29.05.2024 до 28.11.2024, тобто станом на 17.02.2025 (день призову на військову службу за мобілізацією) дані про бронювання позивача відсутні.
Оцінюючи такі доводи відповідача-1 суд акцентує на тому, що факт надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації підтверджується витягом з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного від 27.11.2024 №3/1395, що прямо випливає з нормативних приписів. Стосовно незарахування його на спеціальний військовий облік із внесенням відомостей про надану відстрочку в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, суд вкотре наголошує, що позивач не може нести негативні наслідки за дії/бездіяльність третіх осіб.
Суд також підкреслює, що за приписами п.15 положення №154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний організовувати проведення: - перевірок готовності підприємств до оповіщення та забезпечення явки громадян, що підлягають призову на військову службу під час мобілізації та у воєнний час, на пункти збору або у військові частини, - перевірок стану бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і виконання військово-транспортного обов`язку.
Отже, органи ТЦК та СП зобов`язані перевіряти та володіти інформацією щодо заброньованих осіб з метою недопущення протиправних дій щодо особи, а тому відповідач-1 мав перевірити наявність чи відсутність у позивача права на відстрочу від призову за мобілізацією, ураховуючи відповідне повідомлення з боку позивача.
Проте, незважаючи на повідомлення позивача про те, що він має статус заброньованого, відповідач-1 не вжив заходів щодо перевірки цієї інформації.
Невиконання цього обов`язку призвело до порушення прав позивача та призов його на військову службу.
Суд не враховує твердження відповідача-1 про допущення порушення позивачем правил військового обліку, оскільки на законодавчому рівні встановлений особливий порядок накладення стягнення у разі встановлення у діях особи складу адміністративного правопорушення.
Суд також не надає оцінки доводам представниці позивача про протиправність проходження ВЛК, оскільки ані дії військово-лікарської комісії ВЛК, ані постанова ВЛК не є предметом оскарження у розглядуваній справі.
Щодо покликань відповідача-1 на реалізацію спірного наказу про призов позивача, то суд зазначає, що незважаючи на той факт, що після його видачі такий наказ вичерпав свою дію реалізацією, позивач не позбавлений права в судовому порядку оскаржити індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, який безпосередньо стосується його прав та законних інтересів.
Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий, або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень під час здійснення ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 06.10.2021 у справі № 9901/26/21, від 03.11.2021 у справі № 9901/226/21, від 02.02.2022 у справі № 9901/256/21, від 16.03.2023 у справі № 9901/494/21, від 06.04.2023 у справі № 990/152/22, від 14.09.2023 у справі № 990/73/23.
Отже, такий спосіб судового захисту як визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу про призов позивача, є ефективним та належним, не призводить до порушення публічних правовідносин щодо проходження громадянами військової служби за мобілізацією, а навпаки, дозволяє попередити в майбутньому порушення прав та законних інтересів позивача з боку районного ТЦК та СП, а тому наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.02.2025 №147 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» в частині призову ОСОБА_1 на військову службу та направлення у команду військової частини НОМЕР_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно вимог позивача про скасування витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.02.2025 №50 відносно ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача-2 виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та звільнити з військової служби суд звертає увагу на таке.
Згідно з ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII).
Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі (далі - положення №1153/2008).
Громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом (п. 2 положення № 1153/2008).
За змістом п. 5 положення № 1153/2008 громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.11.2022 за № 1407/38743, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - інструкція № 280).
Відповідно до п. 2 розділу ХІІ інструкції № 280 військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 30-32 розділу II цієї Інструкції.
Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині незалежно від номенклатури посад для призначення. Накази по стройовій частині видаються всіма військовими частинами, що формуються та утримуються на окремому штаті.
За змістом п. 32 розділу ІІ інструкції № 280 підставою для видання наказу про зарахування до списків особового складу військової частини (про прийом на роботу працівника) є: для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Водночас, як зарахування до списків особового складу військової частини, так і виключення із списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині (п. 33 розділу ІІ інструкції № 280).
Суд зауважує, що відповідне зарахування здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а в разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби на підставі іменних списків або припису, виданих військовою частиною звідки вибув військовослужбовець.
Відповідно до п. 6 положення № 1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Абзацом 1 ч. 3 ст. 24 Закону № 2232-XII унормовано, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Тобто для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, їх правовий статус військовозобов`язаного змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення громадянина у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.
Своєю чергою, визнання протиправним та скасування наказу про призов громадянина України на військову службу під час мобілізації має своїми правовими наслідками:
зміну правового статусу з військовослужбовця на військовозобов`язаного;
протиправність решти актів індивідуальної дії (наказів), що пов`язані з проходженням ним військової служби, оскільки вони є похідними від відповідного наказу про призов.
Зазначений підхід передбачає автоматичну оцінку наступних рішень по всьому ланцюгу правовідносин, безпосередньо пов`язаних між собою, як похідних від первинного рішення, з якого слідують всі наступні, незважаючи навіть на правомірну поведінку учасників відносин, залучених на реалізацію такого протиправного рішення.
Юридичні наслідки порушень прав особи, допущені внаслідок протиправності рішення чи дій суб`єкта владних повноважень, породжують необхідність виправлення таких помилок як необхідний захід, який поверне сторін в правовий стан, що існував до моменту порушення.
Іншими словами, суд реалізовує один із базових принципів права про те, що протиправні рішення не можуть спричиняти правомірних наслідків. І за таких обставин жодного значення не має правомірність чи неправомірність рішень командира військової частини НОМЕР_1 під час видачі наказу (по стройовій частині) від 17.02.2025 №50 щодо зарахування позивача до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Оскільки спірний наказ відповідача-1 від 17.02.2025 №147 про призов позивача на військову службу під час мобілізації та відправлення до військової частини НОМЕР_1 є протиправним, то виданий на його підставі наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.02.2025 №50 щодо зарахування позивача до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 також є протиправним та підлягає скасуванню, незважаючи на те, що командир військової частини НОМЕР_1 фактично не вчиняв протиправних дій щодо позивача під час видачі цього наказу.
За правилами ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Згідно з принципом «належного урядування», неодноразово застосованим ЄСПЛ у своїх рішеннях, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії», пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», пункт 58, у справі «Ґаші проти Хорватії», пункт 40, у справі «Рисовський проти України», пункт 71).
Суд також ураховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у разі невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Судовий захист повинен бути реальним та практичним, а не ілюзорним. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Суд зазначає, що хоча Законом 2232-XII не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби, як незаконна мобілізація, проте проходження військової служби позивачем є безпосереднім наслідком видання наказу про призов під час мобілізації, який суд визнав протиправним та скасував, а отже ефективним захистом порушеного права позивача та повним його відновленням буде визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.02.2025 №50 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити позивача зі списку особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Покликання відповідача-2 на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23, згідно з яким процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, суд уважає помилковими, оскільки кожна справа має свої особливості, свої індивідуальні обставини, які встановлюються на підставі доказів під час її розгляду по суті. До того ж, вказаний висновок Верховного Суду висловлений не у зразковому рішенні, а за результатами перегляду справи в касаційному порядку та стосується конкретної ситуації позивача у такій справі і не є релевантним до обставин розглядуваної справи, які суд ретельно перевірив під час її розгляду по суті.
У процесі розгляду справи суд не встановив інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду не спростовують.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, водночас обравши ефективний спосіб захисту порушених прав позивача незалежно від формулювання позовних вимог, зазначених у позовній заяві.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України регламентовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1937,92 грн.
Отже, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1937,92 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.02.2025 №147 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» в частині призову ОСОБА_1 на військову службу та направлення у команду військової частини НОМЕР_1 .
3. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.02.2025 №50 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
4. Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
6. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач-1 - ІНФОРМАЦІЯ_10 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
Відповідач-2 - військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ; ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Повне рішення складено 13.04.2026.

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна