Номер провадження: 22-ц/813/694/26 
Справа № 522/20430/24
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: позивачів  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 ,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2025 року за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення способі участі діда і баби у вихованні онука, -

В С Т А Н О В И В:
20 листопада 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення способі участі діда і баби у вихованні онука, в якому просять суд:
- зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди в участі у вихованні та спілкування з внуком – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- встановити спосіб участі діда – ОСОБА_1 і баби – ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні внука – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- визначити час побачень діда і баби з внуком два рази на місяць: перші та треті вихідні місяця (субота та неділя) з 09:00 год до 18:00 год неділі, без присутності матері та батька, із можливістю забирати дитину за місцем проживання або навчання дитини, із подальшим перебуванням дитини у місцях, визначених дідом та бабою, зокрема, за місцем їх проживання/перебування;
- протягом трьох тижнів, у період з 01 червня по 31 серпня, кожного року, для літнього оздоровлення та відпочинку, за місцем відпочинку, за попереднім узгодженням між батьками дитини, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини;
- протягом тижня у період з 15 грудня по 15 січня кожного року, на зимові свята, за місцем перебування/проживання діда та баби, за попереднім узгодженням між батьками дитини, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини;
- святкування дня народження внука, сімейних світ діда та баби, державних та релігійних свят разом з ними, за можливості в святковий день або наступний день після святкової дати;
- дозволити діду та бабі необмежене спілкування з внуком, враховуючи його бажання, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачаються фізичного спілкування.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі разом з відповідачами забрали внука з пологового будинку, а перший місяць проживали разом, допомагали в догляді за дитиною. Позивачі приїжджали до внука на вихідних з метою провести з ним час, привозили подарунки, одяг та продукти харчування. Однак, після народження дитини, психоемоційний стан відповідачки ОСОБА_3 став погіршуватися, вона стала влаштовувати сварки, звинувачувати відповідача ОСОБА_4 у зраді, зриватися на рідних, вночі телефонувала позивачам та влаштовувала сварки на ґрунті ревнощів, вимагала вплинути на сина, маніпулюючи забороною бачитися з дитиною, перешкоджати позивачам у спілкуванні та вихованні внука. Після початку повномасштабного вторгнення позивачі забрали ОСОБА_3 разом з дитиною, жити до себе у м. Звенигородка Черкаської області, де вони перебували на їх повному утримання та проживали до вересня 2022 року. У вересні 2022 року відповідачі примирилися між собою та ОСОБА_3 з дитиною повернулися жити до м. Одеси у квартиру, яка належить позивачам. Позивачі постійно були з внуком, на всіх святах, організовували йому хрестини. 03.02.2024 позивачі разом з ОСОБА_4 прибули до квартири з метою провести час з дитиною, однак відповідачка влаштувала скандал в ході якого всі поїхали до відділку поліції, а по поверненню залишилися ночувати у квартирі, однак на ранок відповідачка разом з дитиною була відсутня, телефон був виключений. Відповідача ОСОБА_3 самостійно визначила місце проживання з сином та заборонила позивачам та відповідачу спілкуватися з дитиною. Позивачі неодноразово намагалися зв`язатися з відповідачкою та досягти домовленостей, однак всі спроби виявилися марними. Взаємовідносини відповідачів не мають впливати на спілкування позивачів з внуком, в добровільному порядку дійти згоди сторони не змогли, тому позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом.
23 грудня 2024 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він погоджується з визначеним позивачами способом участі у виховані та спілкування з внуком, адже позивачі мають право на спілкування з внуком і їх участь у вихованні дитини відповідає його інтересам. Саме відповідачка ОСОБА_3 перешкоджає участі позивачам у спілкування з дитиною, постійно телефонує до поліції та повідомляє неправдиву інформацію про те, що відповідач та позивачі чинять щодо неї та дитини домашнє насильство.
26 березня 2025 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в позові та зазначила, що позивачі дійсно забрали її з дитиною з пологового будинку та допомагали перший місяць, адже у дитини при народженні була сильна гіпоксія і він постійно кричав, до 2 років майже не спав, що спонукало ОСОБА_2 допомагати ОСОБА_3 замість сина, вона попросила після 21:00 год не турбувати свого сина, бо він втомлюється на роботі, тобто почала відразу сунути свій ніс у їх сімейне життя. У січні 2022 роки, коли дитині виповнилося 1 місяць до них приїхав хворий ОСОБА_1 і відповідачка не змогла втриматися, щоб не повідомити свого чоловіка, що не нормально приїжджати хворим до місячної дитини, після цього скандалу ОСОБА_3 разом з дитиною забрали до м. Звенигородка, а не після повномасштабного вторгнення. ОСОБА_7 захворів на ковід і його навіть не хотіли приймати в лікарні, адже був перший випадок, щоб така маленька дитини захворіла і всі витрати на лікування понесла відповідачка та її мати, а сім`я позивачів навіть не попіклувалися про те, що дитина буде їсти в дорозі, помили ржавий термос для води. Через кілька місяців позивачка зробила крок до примирення і переїхала від мами, яка також живе в м. Звенигородка до позивачів, адже це була умова відповідача. Після повернення до м. Одеса у вересні 2022 року відповідачі знову проживали як сім`я, однак відповідач не допомагав та вів розгульних спосіб життя, на що ОСОБА_3 інколи телефонувала позивачам, щоб вони вплинули на сина, однак йому дали ключі від іншої квартири, щоб він проживав окремо. В літку 2023 року ОСОБА_3 дала сина на тиждень позивачам, після чого дитина повернулася із синім пальцем без нігтя і запаленням сечового міхура, позивачі навіть не поцікавилися станом здоров`я ОСОБА_7 під час його непростого лікування. В ході сварки 06.12.2023 позивачі били ОСОБА_3 і дитина почала їх боятися ще більше. З лютого по грудень 2024 року, після втечі відповідачки, позивачі не цікавилися дитиною, а стали подавати позов лише після того, як відповідачка подала позов про стягнення аліментів. Позивачі у жовтні та грудні 2024 року писали повідомлення про зустріч з внуком для суду, адже реально до дитини не приїжджали. 15.12.2024 всі разом поїхали в ігроленд і дитина побачивши позивачів злякалася вціпилася в шию відповідачці, за весь день син не дозволив їм наблизитися. За кілька разів, що позивачі брали дитину, вони умудрилися двічі його загубити. Сплачувати кошти у розмірі 4 000 грн щомісячно позивачі почали лише після звернення до суду. ОСОБА_3 ніколи не забороняла позивачам спілкуватися з дитиною, однак вони лише раз за рік приїхали до дитини, що спричиняє для сина з синдром дефіциту уваги та гіперактивністю емоційну травму. Подальше спілкування дитини з бабою та дідом створюють загрозу психоемоційному благополуччю дитини та суперечить принципу якнайкращих інтересів дитини.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення способі участі діда і баби у вихованні онука – задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди в участі у вихованні та спілкування з внуком – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено спосіб участі діда – ОСОБА_1 і баби – ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні внука - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних зустрічей баби та діда з внуком:
- кожну першу та третю суботу місяця з 09:00 годин до 09:00 годин неділі з ночівлею без присутності матері та батька, з урахуванням графіку та інтересів дитини;
- протягом тижня у період з 01 червня по 31 серпня кожного року (літні канікули), без присутності матері та батька, але за попередньою домовленістю між батьками;
- святкування дня народження онука на наступний день після святкової дати за попередньою домовленістю між батьками, але без їх присутності;
- святкування сімейних свят (дня народження діда та баби) за попередньою домовленістю між батьками, але без їх присутності;
- шляхом встановлення необмеженого часу спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку та відеозв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо) відмовлено.
Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 422,40 гривні, тобто по 1 211,20 грн з кожного.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2025 року в частині встановлення способу участі баби та діда у вихованні дитини з перебуванням ночівлі без присутності матері та батька.
В судове засідання до апеляційного суду представник третьої особи Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить довідка про доставку судової повістки-повідомлення до електронного кабінету Електронного суду (т. 2 а.с. 169, 170 на звороті).
Згідно статті 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого про дату і час судового засідання представника третьої особи.
Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_3 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та його адвоката Юрченко К.А., які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзивах на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина 10 статті 7 СК України).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина 1 статті 151 СК України).
Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів.
Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Частиною 1 статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).
Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.
Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.
Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу чергу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.06.2014 по 20.06.2024, про що свідчить заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2024 у справі №522/602/24, яке набрало законної сили 20.06.2024.
У батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_6 , що вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
Отже, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дідом та бабою ОСОБА_6 .
На разі на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси перебуває цивільна справа №522/2092/24 щодо вирішення між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спору про визначення місця проживання дитини ОСОБА_6 .
ОСОБА_3 27.11.2024 зверталася до відділку поліції щодо вчинення домашнього насильства ОСОБА_4 . Також колишнє подружжя відповідачів 03.12.2024 зверталися до відділку поліції із заявами один на одного. Такі матеріали є свідченням конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , жодних доказів притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності будь-кого зі сторін до матеріалів справи не долучено.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , власником будинку є ОСОБА_1 ..
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 характеризуються позитивно з боку депутата Звеногодської міської ради Лисогор Ю.В..
Стан здоров`я позивачів задовільний про що свідчать довідки з КНП «Звегородський центр первинної медико-санітарної допомоги».
Позивачі не перебувають на психоневрологічному та наркологічному обліку. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не знятої чи не погашеної судимості не мають.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 19.11.2024 вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 19.11.2024 вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 .
Встановлено, що ОСОБА_1 почав перераховувати кошти для онука ОСОБА_8 , а саме 25.12.2024 у розмірі 5 100 грн, 31.01.2025 у розмірі 4 000 грн, 24.02.2025 у розмірі 4 000 грн.
Згідно висновку від 03.02.2023 інклюзивно-ресурсного центру про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку ОСОБА_9 , рекомендовано миогимнастику та ігротерапію. У вказаному висновку вказано, що дитина разом з родиною у віці 1-го місяця хворіла коронавірусом, однак таке твердження не свідчить про те, хто став переносником інфекції.
Лікарем ДЗ «Український медичний центр реабілітації матері та дитини МОЗ України» 12.09.2024 постановлено діагноз ОСОБА_6 : мінімальна мозкова дисфункція у вигляді порушення темпів формування когнітивних функцій, розлад мови та мовлення.
Станом на 26.03.2025 ОСОБА_10 здоровий, про що свідчить довідка КНП «Дитяча міська поліклініка №4».
08 квітня 2025 року лікарем-психіатром встановлений діагноз ОСОБА_6 : змішаний тривожно-депресивний розлад, у зв`язку з чим рекомендовано дотримання режиму сну-бодрування, виключити навантаження, у зв`язку з психоемоційним станом, дитині потрібне одне постійне місце проживання в сім`ї.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні повідомила, що працює з ОСОБА_3 в одному кабінеті та чула її розмову з дідусем (зі слів відповідачки ОСОБА_12 це був дідусь) про те, що вона запрошувала позивачів зустрітися з онуком на її території. Вказала, що дідусь почав відповідати на смс перед судом.
Свідок ОСОБА_13 повідомила, що ОСОБА_12 у лютому 2024 році повідомила їй, що ночувала у сусідки та телефонувала позивачам (свідок зрозуміла що це позивачі по суті розмови, чула невідомий чоловічий та жіночий голос), якій їй відмовили віддати речі дитини.
Свідок ОСОБА_14 повідомила, що є матір`ю ОСОБА_3 та розповіла, шо ОСОБА_7 коли був маленький захворів на ковід як і ОСОБА_12 , вона зі сватами (позивачами) приїхали допомогти і всі пересварилися, зять викидав її речі з квартири, потім вона поїхала за кордон. Також вказала, що була ситуація коли їй зателефонувала сваха і сказала забирати ОСОБА_12 разом з дитиною до себе. Вказала, що свати дали їй заяву про визнання її дитини психічно хворою.
З 21 липня 2025 року ОСОБА_3 переведена для подальшого проходження служби до Головного Управління Національної поліції в Київській області.
Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №Ко-3071 від 16.04.2025, комісія вирішила: зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з малолітнім онуком, ОСОБА_6 . Зобов`язано ОСОБА_4 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з малолітнім онуком, ОСОБА_6 . Визначено способи участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_6 , шляхом встановлення систематичних зустрічей баби та діда з онуком:
- кожну першу та третю суботу місяця з 09:00 до 09:00 годин неділі з ночівлею без присутності матері та батька, з урахуванням графіку та інтересів дитини;
- протягом тижня у період з 01 червня по 31 серпня кожного року (літні канікули), без присутності матері та батька, але за попередньою домовленістю між батьками;
- святкування дня народження онука на наступний день після святкової дати за попередньою домовленістю між батьками, але без їх присутності;
- святкування сімейних свят (дня народження діда та баби) за попередньою домовленістю між батьками, але без їх присутності;
- шляхом встановлення необмеженого часу спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку та відеозв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо). Усі зустрічі повинні проводитися за бажанням дитини, враховуючи розпорядок дня дитини, стану здоров`я та діагнози наявні у дитини, та за умови забезпечення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини.
ОСОБА_3 не дала комісії обстежити її умови проживання.
Задовольняючі частково позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що спосіб участі, який визначений у висновку органу опіки та піклування відповідає обставинам справи та можливий до затвердження. При цьому, вимоги діда та баби щодо святкування сімейних, релігійних та державних свят разом з ним є не обґрунтованими, адже у ОСОБА_7 є батьки, які між собою не можуть домовитися щодо визначення його місця проживання, тому дитина має святкувати свята зі своїми батьками, в той час як дід та баба мають право на проведення з внуком наступного дня після його дня народження, з метою привітання дитини та за можливості організації додаткового святкового дня дитини, адже очевидно, що святкування Дня народження дитини всіх разом неможливо, за обставин неприязних стосунків між його мамою, татом та батькам тата.
Суд першої інстанції також зазначив, що врахувавши медичні довідки щодо стану здоров`я ОСОБА_7 дійшов висновку, що перебування внука з дідом та бабою не суперечить його стану здоров`я та його інтересам, адже займатися з дитиною щодо розширення його словникового запасу та розвитку його мовлення може не тільки спеціаліст, а і батьки та дід з бабою.
Верховний Суд у постанові від 14.02.2023 при розгляді справи №208/4682/20 наголошував на тому, що, визначаючи способи участі баби та діда у спілкуванні та вихованні онука, потрібно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення рішення, зокрема, суд передусім повинен враховувати інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, а також вік, стан здоров`я, психоемоційний стан дитини.
ОСОБА_3 наводячи обставини того, що поведінка діда та баби, які травмували малолітньому ОСОБА_7 палець чи принесли в дім ковід, жодних доказів на підтвердження цих обставин на надала. Разом з тим, сторонами визнається, що баба та дід допомагали матері з дитиною після пологів, ОСОБА_3 з дитиною певний час мешкала разом з позивачами.
Викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 знає своїх діда та бабу, які в свою чергу знають розклад внука. Доводи про те, що позивачі не бачилися з внуком більше року не впливають на вирішення спору, адже систематичне спілкування позивачів з внуком та злагоджені дії батьків з дідом та бабою налагодять стосунки з малолітнім ОСОБА_7 .
Так, дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Тому, суд вивчивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на спілкування з ОСОБА_6 та взяття участі у його виховані, шляхом встановлення систематичних зустрічей. Спілкування позивачів з онуком забезпечить його гармоній розвиток, а присутність батьків дитини суперечитиме його інтересам, адже між сторонами склалися не приязні стосунки. Сторонам слід виключити сімейні чвари та вчиняти дії виключно в інтересах дитини, займатися розвитком ОСОБА_7 та забезпечувати його благополуччя.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд перевіривши доводи позивачів, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не заперечує проти спілкування дитини з дідом та бабою, однак вважає, що спілкування повинно відбуватись виключно у присутності матері, у безпечному для дитини місці – вдома або на прилеглій території, та у вільний від лікувальних та корекційних занять час. Також відповідачка зазначає, що до завершення воєнного стану та стабілізації психологічного стану дитини забирати його навіть на кілька годин від матері – є передчасним в суперечить принципу найкращих інтересів дитини.
Щодо даних тверджень апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Положення статті 8 Конвенції поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).
Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).
Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає підстави вважати, що дід та баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
З наведених положень міжнародного законодавства випливає, що встановлене законом право баби, діда на участь у вихованні онуків є не лише запорукою реалізації ними повною мірою своїх сімейних прав, а й підпорядковане інтересам гармонійного розвитку та виховання дитини в атмосфері турботи, існуючих традицій у вихованні дітей, тому баба та дід не можуть бути свавільно позбавлені цього права.
Згідно із частинами 4-5 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Частиною 6 статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні баби, діда з онуком, врахувавши інтереси дитини, його вік, звичний розпорядок дня, прихильність до сторін, поведінку та емоційний стан позивачів, їх можливість забезпечити онука належними умовами перебування, врахував висновок органу опіки та піклування стосовно доцільності встановлення позивачам графіка спілкування з дитиною як такий, що відповідає інтересам онука, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та встановлення способу і порядку участі позивачів у вихованні онука відповідно до статей 159, 257 СК України.
Спілкування дитини з бабою і дідом буде відповідати найкращим інтересам дитини, якими є збереження її зв`язків з родиною по лінії матері.
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що зустрічі баби і діда з внуком без присутності матері суперечать інтересам дитини.
Виходячи з положень ч. 7 ст. 7 СК України, згідно якої дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, та практики Європейського суду, згідно якої право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як ефективне надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, зв`язки дитини зі сім`єю, на думку колегії суддів, повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може зашкодити її здоров`ю та розвитку (рішення у справі «А.В. проти Словенії»).
Враховуючи, що судом не встановлено належними доказами, що спілкування дитини з бабою і дідом може завдати найменшої шкоди його здоров`ю чи повноцінному розвитку, підстави для обмеження права позивачів у зустрічах з онуком відсутні.
Колегія суддів також погоджується з твердженнями позивачів про те, що ОСОБА_6 відвідує у КЗ «Новосілківський ЗДО «Яблучко», що також дає підстави вважати, що дитина соціалізована, адаптована до перебування в колективі та здатна проводити час без постійної присутності матері. Зарахування до дошкільного закладу, свідчить про здатність дитини адаптуватися до нових умов, що є важливим критерієм при оцінці її психологічної готовності до спілкування з іншими членами родини. Це також підтверджує, що дитина вже перебуває у середовищі, де щоденно контактує з вихователями, дітьми та іншими дорослими без участі матері, що є нормальним і здоровим етапом її розвитку.
Отже, посилання в апеляційній скарзі на те, що спілкування дитини з дідом та бабаю без участі матері не буде відповідати її найкращим інтересам є недоведеним припущенням.
Суд вірно зауважив, що спілкування позивачів з онуком забезпечить його гармоній розвиток, а присутність батьків дитини суперечитиме його інтересам, адже між сторонами склалися не приязні стосунки.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивачів, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи наведені в апеляційній скарзі були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного, оскільки законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, відповідачка не позбавлена в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі діда і баби у вихованні онука, що буде відповідати інтересам дитини.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 21 квітня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда