Справа № 420/23475/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України, в якому позивач просить суд:
скасувати Постанову засідання Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання у установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань від 26.03.2025 року № 1 про відмову у задоволенні скарги від 17.03.2025 року на неналежні умови тримання в Державні установі “Одеський слідчий ізолятор” у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року ОСОБА_1 ;
встановити строк тримання ОСОБА_1 в неналежних умовах в Державній установі “Одеський слідчий ізолятор” у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року.
Ухвалою суду від 28.07.2025 адміністративний позов залишено без руху, повідомлено позивача про необхідність у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки шляхом надання до суду уточненого адміністративного позову оформленого відповідно до вимог ст.ст. 5, 160, 161 КАС України та з урахуванням недоліків зазначених в ухвалі суду з наданням його копії для відповідача (ів), а також доказів сплати судового збору в повному обсязі або доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору.
04.08.2025 року представником позивача подано клопотання про продовження строку для усунення недоліків.
11.08.2025 представником позивача подано клопотання про усунення недоліків, до якого додано адміністративний позов в іншій редакції та клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Так, відповідно до прохальної частини позивач просить суд:
визнати протиправною та скасувати Постанову засідання Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань від 26.03.2025 року № 1 про відмову у задоволенні скарги від 17.03.2025 року на неналежні умови тримання в Державній установі “Одеський слідчий ізолятор” у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року ОСОБА_1 ;
зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань (Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань) встановити факт тримання ОСОБА_1 в неналежних умовах в Державній установі “Одеський слідчий ізолятор” у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року.
Ухвалою суду від 06.02.2026 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача у справі Південно-Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ 45874496, адреса: 65059, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 9). Розгляд справи розпочато спочатку.
25.02.2026 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій доповнено позовні вимоги наступною вимогою: 
стягнути з Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; ЄДРПОУ 37567646) за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 320 000 (триста двадцять тисяч) гривень.
Ухвалою суду від 04.03.2026 року прийнято до провадження заяву про збільшення позовних вимог. Залучено в якості співвідповідача Державну казначейську службу України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; код ЄДРПОУ 37567646).
Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що 17.03.2025 року захисник Чуєва К.О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась зі скаргою до Комісії на неналежні умови тримання під вартою в Державні установі «Одеський слідчий ізолятор» у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року. Скарга була обґрунтована тим, що у зазначений період позивач утримувався у камерних приміщеннях № 610 та № 288, які були неналежні за матеріально-побутовими умовами, спричиненими серед іншого їх переповненістю.
Позивач вказує, що рішення Комісії ухвалене без врахування наведених у скарзі обставин та наданих доказів, зокрема щодо недостатності вільного простору на 1 особу та іншими вищенаведеними негативними чинниками, які вже були встановленні у численних рішення ЄСПЛ, є незаконним та необґрунтованим, відтак підлягає скасуванню.
Крім того, позивач зазначив, що вимога про стягнення 320 000 грн як компенсації за моральну шкоду не є довільною сумою, а ґрунтується на детальному аналізі глибини та тривалості страждань позивача. При визначенні розміру шкоди у 320 000 грн було враховано наступні критерії: Тривалість порушення: ОСОБА_1 перебував у неналежних умовах понад 1200 днів (з 16.05.2019 по 07.09.2022). Кожен день перебування в умовах екстремальної переповненості та антисанітарії накопичує стрес та погіршує стан здоров`я. Інтенсивність страждань: Брак кисню, постійний запах каналізації, холод взимку та спека влітку, неможливість нормально помитися та виспатися через переповненість камер створюють стан перманентного дискомфорту. Втрата соціальних зв`язків та погіршення здоров`я: Перебування в таких умовах неминуче впливає на психіку, викликаючи почуття безпорадності та озлобленості, а також провокує розвиток хронічних захворювань. Ступінь вини відповідачів: Адміністрація установи знала про критичний стан камер та переповненість, проте не вживала дієвих заходів для розвантаження ізолятора чи термінового ремонту, посилаючись лише на «плани» на 2025 рік. 
До суду від Департаменту з питань виконання кримінальних покарань надійшов відзив на позов, в якому представником відповідача зазначено, що позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню. 
Представник відповідача вказує, що відповідно до «журналу прийому ув`язнених та засуджених з особистих питань» (№ 78) ув`язнений ОСОБА_3 в період з 16.05.2019 по 07.09.2022 зі скаргами чи заявами до адміністрації Установи щодо умов тримання не звертався. 
Також, в різний проміжок часу у камерних приміщеннях № 610 та 288 у яких перебував ОСОБА_3 трималась різна кількість осіб, але не більше визначеної норм житлової кількості згідно встановлених площі (не мение 2,5м). Випадки переліміту камерних приміщень не допускаються. З огляду на вищевикладене, члени комісії дійшли до висновку, що умови тримання ув`язненого ОСОБА_3 в період з 16.05.2019 по 07.09.2022 в камерних приміщеннях № 610 та 288 з урахуванням технічного стану будівлі слідчого ізолятора в цілому задовільні, а тому факт тримання в неналежних умовах тримання не знаходить свого підтвердження. Отже, аналіз матеріалів справи, зокрема акта відвідування установи та висновків Комісії, свідчить, що умови тримання ув`язненого ОСОБА_3 у державній установі «Одеський слідчий ізолятор» відповідали встановленим нормам та вимогам чинного законодавства.
Представник відповідача зазначив, що доводи позивача про порушення його прав у зв`язку з неналежними умовами тримання є необґрунтованими, не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються перевіркою, проведеною Комісією. Постанова Комісії від 26.03.2025 № 1 є законною, прийнятою у межах повноважень і в установленому порядку, відповідає вимогам Конституції України, Кримінально-виконавчого кодексу України та положенням Кабінету Міністрів України. Відтак, підстав для її скасування не вбачається, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.
До суду від Південно-Центральне міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції надійшов відзив на позов, в якому представником відповідача зазначено, що позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню. 
Представник відповідача вказує, що на момент виникнення спірних правовідносин – Управління не здійснювало повноважень без відповідного розпорядчого рішення керівного органу та не має відношення до предмету спору.
Представник відповідача зазначив, що Комісія в межах та у спосіб передбачений Постанови №1549 здійснили перевірку фактів, викладених в скарзі, які не знайшли свого підтвердження, а тому скарга представника позивача не підлягає задоволенню.
Представником Державної казначейської служби України подано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що положеннями статті 43 Бюджетного кодексу України визначено, що Казначейство та його територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлюють державу. Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі №641/4272/19, застосовуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду (висловлену у справах №242/4741/16- 4 ц та №641/8857/17), дійшов до висновку, що у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем ДКС України (Казначейство) або її територіальний орган. Отже, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай орган діями якого завдану шкоду. Такими органами в даній справі є Департамент з питань виконання кримінальних покарань та Південно-Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, а не Казначейство.
Також представник ДКС України вказує, що боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Так, покладення відповідальності за дії інших державних органів на ДКСУ не відповідають положенням чинного законодавства. Тому, стягнення з Казначейства за рахунок коштів Державного бюджету України у загальному розмірі 320 000,00 грн за відшкодування шкоди, завданої незаконними діями інших державних органів на користь ОСОБА_1 призведе до нецільового використання бюджетних коштів, саме Казначейства, оскільки кошти, які виділяються на утримання Казначейства, як окремої юридичної особи та суб`єкта господарювання, на цілі, визначені чинним законодавством України, не можуть бути стягнуті на користь інших осіб. Отже, оскільки шлях виконання судових рішень не потребує деталізації у резолютивній частині судового рішення, а ДКСУ є окремою юридичною особою, яка не уособлює Державний бюджет України та не порушувала жодних прав позивача – позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню. Зважаючи на наведені вище аргументи, оскільки, як стверджує позивач, ДКСУ жодної шкоди йому не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, отже не може нести відповідальність за можливу шкоду, заподіяну позивачеві стверджуваними діями інших державних органів.
Крім того, представник відповідача вказує, що позовні вимоги не стосуються незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, тому розрахунок шкоди у розмірі 320 000,00 грн є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Позивачем необґрунтовано розраховано та завищено розмір моральної шкоди, що на його думку, підлягає відшкодуванню на його користь. Так, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди не повинен призводити до безпідставного збагачення. Таку правову позицію висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 по справі №752/17832/14-ц. Окрім того, необхідно враховувати економічну спроможність держави здійснювати виплати, незважаючи на те, який характер вони носять та той факт, що Україна, з огляду на Указ Президента України 24 лютого 2022 року № 64/202 «Про введення воєнного стану» з подальшою його пролонгацією, перебуває в екстремальних умовах функціонування спричинених збройною агресією РФ, територіальними, людськими та економічними втратами, значними витратами Державного бюджету України, пов`язаними з необхідністю забезпечувати обороноздатність країни та захищати суверенітет. Тому, в умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, а безпідставне стягнення коштів у значному безпідставно завищеному розмірі з Державного бюджету в цей час може призвести до порушення інтересів держави. 
Отже, враховуючи вищевикладене, Казначейство вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування на його користь моральної шкоди у розмірі 320 000,00 грн не підтверджені жодними доказами та не підлягають задоволенню.
Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини. 
Судом встановлено, що 17.03.2025 року захисником Чуєвою Катериною Олександрівною, в інтересах ОСОБА_1 , який утримувався на той час в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», подано до Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань скаргу на скаргу щодо неналежних умов тримання у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року.
В скарзі зазначено, що ОСОБА_1 у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року безперервно утримувався в ДУ «Одеський слідчий ізолятор». З 07.09.2022 року – теперішнього часу ОСОБА_2 певні періоди часу утримується в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» (відповідь Департаменту, додаток 1). 4. Ця скарга стосується періоду з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року, в якому ОСОБА_1 безперервно утримувався у неналежних умовах в ДУ «Одеський слідчий ізолятор». 5. У зазначений період ОСОБА_1 утримувався у камерних приміщеннях №610 та №288, які були неналежні за матеріально-побутовими умовами, спричиненими серед іншого їх переповненістю. Загальна площа камери №610 складала 17.8 кв.м., одночасно утримувалося 8 осіб. Загальна площа камери № 288 складала 7.5 кв.м., одночасно утримувалося 4 особи. Для підрахунку особистого простору на одну особу треба виходити саме із житлової площі. Таким чином, при проведенні розрахунку вільного простору на одну особу із загальної площі зазначеної буде відраховано 1 кв.м. площі, яку займає санвузол. Пояснення співкамерника. 
Також, порушення норм стосовно вільного простору, супроводжується іншими негативними наслідками, такими як: - В камері відсутні санітарні зручності. Санвузол не відгороджений від житлової зони. Ув`язненні змушені були сховати туалет за «шторою» зробленою з постільної білизни. Санвузол має вигляд отвору у підлозі, унітаз відсутній. Ув`язненні постійно вимушені дихати запахом екскрементів. Туалет знаходиться поблизу ліжок та столу на якому ув`язненні харчуюся. Позбутися смороду неможливо. - В камеру погано потрапляє сонячне світло, оскільки вікна занадто заґратовані. - В установі не передбачене роздільне тримання людей, які палять, тому особи, які не палять, вимушений бути пасивними курцями. - Постільна білизна в дуже поганому стані і не видається. - Теплої води в умивальнику не має. У сізо обмежений доступ до душової. Ув`язненим надається право помитися лише 1 раз на тиждень, при цьому не завжди була гаряча вода. - Камера заражена паразитами та тарганами. На стінах пліснява. - Штучна вентиляція у камері не працює. У камері завжди душно, висока вологість. холодно взимку, спекотно у літку, Опалення не працює. - Харчування погане, їжа одноманітна. Для приготування їжі використовуються зіпсовані продукти. Свіжі овочі та фрукти не видаються. - Ув`язненні утримуються у камерах 23 години та лише 1 годину на прогулянці.
24.03.2025 року Комісією з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань винесено постанову № 1.
В постанові № 1 від 24.03.2025 року зазначено, що за результатами відвідування ДУ «Одеський слідчий ізолятор», окремими членами комісії встановлено наступне.
Щодо питання відгородження санвузла від житлової зони та знаходження туалету біля ліжок і столу. Встановлено, що в камерних приміщеннях № 610 та 288 у яких тримався ОСОБА_3 , наявні умови для підтримання особистої гігієни, санвузол відокремлений від житлової зони камерного приміщення. Зміна конструктивних особливостей санвузла в камерних приміщеннях технічно не вбачається можливою. 
Щодо питання обмеженого потрапляння до камери сонячного світла, оскільки вікна занадто загратовані. У камерних приміщеннях № 610 та 288 у яких тримався Безволев освітлення відповідають вимогам ДБН В.2.5-28-2018 «Природне та штучне освітлення». Прилади штучного освітлення забезпечують камерних приміщень №610 та № 288 знаходяться у справному стані та освітлення для читання та писання. Крім того, камерні приміщення завдяки вікнам забезпечені природним освітленням. 
Щодо питання роздільного тримання осіб, які палять та які не палять. Роздільне тримання осіб, які палять та які не палять не передбачено вимогами чинного законодавства України. Однак, у випадку звернення ув`язнених щодо їх переведення в зв`язку з пасивним палінням, дані проханням враховуються та такі ув`язнені розміщуються в камерних приміщеннях, в яких утримуються особи, які також не палять відповідно до вимог режиму та ізоляції, визначених Законом України «Про попереднє ув`язнення». Із заявами про переведення в іншу камеру, у зв`язку із пасивним палінням, до адміністрації Установи ув`язнений ОСОБА_3 не звертався. 
Щодо питання незадовільної якості постільної білизни та її відсутності під час тримання ув`язненого ОСОБА_3 . Відповідно до вимог частини третьої статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», особам, взятим під варту, надаються безплатно за єдиними нормами встановленими Кабінетом Міністрів України, харчування, індивідуальне спальне місце, постільні речі та інші види матеріально-побутового забезпечення. Згідно норми належності постільних речей (постанова Кабінету міністрів № 527 від 08.10.2014) забезпеченість на одну особу в кожній камері складає: 1. Ковдра байкова або напівбавовняна - 1шт.; 2. Подушка ватяна - 1 шт.; 3. Наволочка на подушку верхня - 1 шт.; 4. Матрац ватяний - 1 шт.; 5. Простирадло - 2 шт.; 6. Рушник - 1 шт. Забезпеченість постільними речами в Установі складає 100%.
Щодо питання відсутності теплої води в умивальнику, обмеженого доступу до душу та миття 1 (один) раз на тиждень. Всі крани в душових кабінках знаходяться в працездатному стані. Централізоване постачання гарячої води з міських мереж не передбачено. Втім, на корпусному відділенні де тримався ОСОБА_3 , встановлений бойлер для підігріву води. Миття в лазні проводиться щотижня в душових кімнатах, які знаходяться на кожному режимному корпусі. Для миття та особистих потреб ув`язненому ОСОБА_3 , видавалось мило в кількості 200 грам один раз на місяць. Миття, санітарна обробка та дезінфекція ув`язнених в Установі проводиться в порядку та спосіб визначених Положенням про організацію установах лазне-прального обслуговування осіб, які тримаються в юстиції України виконання покарань та слідчих ізоляторах (наказ Міністерства юстиції України від 08.06.2012 № 849/5). 
Щодо наявності питання плісняви. зараження камери тарганами та паразитами, а також наявність плісняви. Камерні приміщення № 610 та 288 у яких тримався ОСОБА_3 , мають задовільний санітарний стан, який щоденно перевіряється старшим по корпусному відділенню. В холодну пору року в камерних приміщеннях, забезпечено середньодобову температуру в межах 18-19°С, що в свою чергу створює конвенцію теплого повітря, що запобігає утворенню плісняви. Втім, за потреби проводиться додаткова обробка поверхонь дезінфекційними та протигрибковими засобами. Також, з метою недопущення зараження камерних приміщень паразитами та гризунами в Установі протягом 2019-2022 років проводилася дезінфекція режимних корпусів. Адміністрацією Установи укладено договір з ТОВ «Санітарно-профілактичне підприємство «АлюрДЕЗ»», яке проводить дезінсекцію та дератизацію об`єктів Установи, до яких також входять камерні приміщення, що підтверджується актами виконаних робіт.
Щодо питання відсутності штучної вентиляції, опалення та з інших питань. У камерних приміщеннях № 610 та 288 наявні вікна, які відчиняються за бажанням, що дає змогу здійснювати провітрювання та забезпечується доступ свіжого повітря. Окрім цього, примусове провітрювання в камерах проводиться кожен день протягом години під час прогулянки ув`язнених. Також слід вказати, що на території Установи, встановлено модульну котельню, яка включає в себе дві одиниці твердопаливних котлів «ALTEР». Постійно існує необхідний запас твердого палива. В котельні встановлено генератор задля безперебійної подачі теплової енергії на об`єкти Установи. Щодо питання належної якості харчування. Харчування в Установі організоване згідно наказу Міністерства юстиції України від 15.06.2021 № 2160/5. Ув`язнений ОСОБА_3 , харчувався згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.1992 №336 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках розподільниках та інших». Продовольче забезпечення здійснюється за принципом централізованого придбання та постачання Установі продовольства, техніки і майна продовольчої служби за рахунок коштів загального фонду державного бюджету. Під час централізованого отримання Установою продуктів харчування, створюється комісія з приймання продовольства від постачальника, а також перевіряються сертифікати відповідності та документи, які засвідчують їх якість. Контроль за станом харчування осіб, які тримаються в Установі, здійснюється начальником Установи, заступником начальника установи з ІКПЗ, завідувачем їдальні, лікарем та черговим помічником начальника установи, про що свідчать записи в Книзі обліку контролю за якістю приготовленої їжі. 
Щодо питання надання прогулянки. Ув`язненому ОСОБА_3 щоденно надавалась прогулянка на свіжому повітрі в межах прогулянкових двориків, які обладнані спортивним інвентарем де створено можливість безперешкодно фізичними вправами займатися фізичними вправами. Періодичність взятих під варту, та тривалість прогулянок для засуджених та осіб, «Правил внутрішнього в установі організовано згідно вимог пункту 9 розділу IV розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінальної-виконавчої служби України», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5. Засуджені та особи, взяті під варту, мають право на щоденну прогулянку тривалістю не менше однієї години. Отже, матеріально-побутові та санітарні умови камерного приміщення № 610 відповідають вимогам тримання, технічний стан задовільний. В камері наявний ремонт, підлога облицьована керамічною плиткою, повністю пошпакльовано та пофарбовано стелю і стіни фарбою світло-сірого кольору, оновлено освітлення та сантехніку. Сирість та цвіль в камері - відсутня. Умови для підтримання особистої гігієни в камерному приміщенні № 610 в наявності, зокрема санвузол відокремлений від житлової зони камери цегляною перегородкою. Матеріально-побутові та санітарні умови камерного приміщення № 288 в цілому задовільні. Втім, дане камерне приміщення внаслідок природного зносу, потребує проведення планових косметичних ремонтних робіт та відновлення сантехніки, внесено в план ремонтних робіт на 2025 рік. Згідно Стратегії реформування пенітенціарної системи на період до 2026 керівництвом Установи в межах фінансування вживаються заходи спрямовані на покращення технічного стану будівель, на дотримання прав засуджених та осіб, взятих під варту, а також покращення умов їх тримання в Установі. Варто зазначити, що відповідно до «журналу прийому ув`язнених та засуджених з особистих питань» (№ 78) ув`язнений ОСОБА_3 в період з 16.05.2019 по 07.09.2022 зі скаргами чи заявами до адміністрації Установи щодо умов тримання не звертався. Також, слід зазначити, що в різний проміжок часу у камерних приміщеннях № 610 та 288 у яких перебував ОСОБА_3 трималась різна кількість осіб, але не більше визначеної норм житлової кількості згідно встановлених площі (не менше 2,5м). Випадки переліміту камерних приміщень не допускаються.
З огляду на вищевикладене, члени комісії дійшли до висновку, що умови тримання ув`язненого ОСОБА_3 в період з 16.05.2019 по 07.09.2022 в камерних приміщеннях № 610 та 288 з урахуванням технічного стану будівлі слідчого ізолятора в цілому задовільні, а тому факт тримання в неналежних умовах тримання не знаходить свого підтвердження.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спірні правовідносини суд зазначає таке.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» особи, взяті під варту, мають право, зокрема, звертатися до Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань щодо встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах з метою поновлення порушених прав та у разі незгоди з рішенням Комісії оскаржувати його в судовому порядку.
Згідно ст. 11-2 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» Комісія з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань встановлює факт та/або строк тримання в неналежних умовах в установі попереднього ув`язнення на підставі цього Закону та положення про Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Особа, взята під варту, член її сім`ї або близький родич, захисник мають право звернутися із заявою про встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах до Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань.
Комісія з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань невідкладно, але не пізніше двох робочих днів з дня отримання заяви, надсилає копію заяви до адміністрації місця попереднього ув`язнення.
У п`ятиденний строк з дня отримання заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, уповноважені члени Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань відвідують відповідну установу для попереднього ув`язнення та вивчають стан дотримання адміністрацією установи умов тримання.
Уповноважені члени Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань під час відвідування установи для попереднього ув`язнення мають право безперешкодно, із забезпеченням максимального сприяння працівниками та адміністрацією установи для попереднього ув`язнення, пересуватися територією такої установи, здійснювати аудіо- та відеозапис, ознайомлюватися із звітністю, здійснювати інспектування, подавати письмові запити, перевіряти додержання законодавства, оскаржувати протиправні дії (бездіяльність) посадових та службових осіб установи для попереднього ув`язнення, вимагати негайного припинення таких дій (бездіяльності) та притягнення до відповідальності винних осіб (з наступним вичерпним письмовим повідомленням відповідної особи про вжиті (невжиті) заходи відповідальності протягом десяти днів з дня отримання відповідної вимоги), спілкуватися з будь-якими працівниками установи для попереднього ув`язнення та особами, взятими під варту (у тому числі на умовах анонімності).
У триденний строк з дня відвідування установи попереднього ув`язнення Комісія з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань приймає рішення, в якому встановлює наявність або відсутність факту та/або строку тримання в неналежних умовах.
Рішення Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань підписується її членами.
Копія рішення Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань невідкладно, але не пізніше двох робочих днів з дня його прийняття, надсилається до адміністрації місця попереднього ув`язнення та особі, взятій під варту, члену її сім`ї або близькому родичу, захиснику, які звернулися з відповідною заявою.
Адміністрація місця попереднього ув`язнення після отримання копії рішення Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань про встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах зобов`язана негайно вжити передбачених частиною третьою цієї статті заходів щодо запобігання триманню осіб, взятих під варту, в неналежних умовах та у десятиденний строк поінформувати про результати Комісію.
Копія рішення Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань, яким встановлено факт та/або строк тримання особи, взятої під варту, у неналежних умовах, невідкладно надсилається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, та окружної прокуратури, в межах територіальної юрисдикції якої особа перебуває під вартою, з метою здійснення контролю за виконанням зазначеного рішення Комісії.
Особа, взята під варту, у разі незгоди з рішенням Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань, має право оскаржити таке рішення до суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Згідно Положення про Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2024 р. № 1549 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) комісія утворюється міжрегіональним управлінням.
Міжрегіональне управління - міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Мін`юсту (функції міжрегіональних управлінь щодо центрального та південного регіонів здійснює Департамент з питань виконання кримінальних покарань); південний регіон - Кіровоградська, Миколаївська, Одеська та Херсонська області.
Відповідно до п. 6, 7 Положення № 1549 Комісія з метою виконання покладеного на неї завдання: 1) здійснює розгляд звернень осіб, взятих під варту, засуджених, членів їх сімей або близьких родичів, захисників на неналежні умови тримання в установах з метою поновлення порушених прав; 2) доручає уповноваженим членам Комісії відвідувати установи з метою вивчення стану дотримання умов тримання осіб, взятих під варту, та засуджених; 3) приймає рішення, в якому встановлює наявність або відсутність факту та/або строку тримання в неналежних умовах осіб, взятих під варту, або засуджених.
Комісія має право: 1) без спеціального дозволу (акредитації) в будь-який час безперешкодно відвідувати установи для здійснення контролю та проведення перевірок щодо стану дотримання умов тримання осіб, взятих під варту, та засуджених (за бажанням - у супроводі до трьох медичних працівників для медичного огляду осіб, взятих під варту, та засуджених, а також до двох представників медіа); 2) безперешкодно із забезпеченням максимального сприяння працівниками та адміністрацією установи для попереднього ув`язнення або установи виконання покарань: пересуватися територією установ; здійснювати аудіо-, фото- та відеозапис, ознайомлюватися із звітністю, здійснювати інспектування; подавати письмові запити, перевіряти додержання законодавства; оскаржувати протиправні дії (бездіяльність) посадових та службових осіб установи, вимагати негайного припинення таких дій (бездіяльності) та притягнення до відповідальності винних осіб (з подальшим вичерпним письмовим повідомленням Комісії про вжиті (невжиті) заходи відповідальності протягом 10 днів з дня отримання відповідної вимоги); спілкуватися з будь-якими працівниками установи, особами, взятими під варту, та засудженими (у тому числі на умовах анонімності).
Згідно п. 20-23 Положення № 1549 особа, взята під варту, засуджений, член його сім`ї або близький родич, захисник мають право звернутися до Комісії із заявою про встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах. Комісія невідкладно, але не пізніше двох робочих днів з дня отримання такої заяви, надсилає копію заяви до адміністрації установи. У п`ятиденний строк з дня отримання заяви Комісія чи уповноважені головою члени Комісії відвідують відповідну установу та вивчають стан дотримання адміністрацією установи умов тримання особи, взятої під варту, або засудженого.
У триденний строк з дня відвідування установи Комісія на своєму засіданні приймає рішення, в якому встановлює наявність або відсутність факту та/або строку тримання в неналежних умовах особи, взятої під варту, або засудженого. Комісія приймає рішення відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на засіданні її членів. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови Комісії. Рішення Комісії оформляється постановою (додаток), яку підписують усі члени Комісії. Член Комісії у разі незгоди з рішенням, прийнятим Комісією, має право у письмовій формі викласти свою окрему думку, яка додається до протоколу засідання Комісії. Голова Комісії та члени Комісії є персонально відповідальними за законність прийнятих рішень. 
Копія постанови Комісії невідкладно, але не пізніше двох робочих днів з дня її прийняття, надсилається до адміністрації установи, особі, взятій під варту, засудженому, члену його сім`ї або близькому родичу, захиснику, які звернулися з відповідною заявою.
Адміністрація установи після отримання копії постанови Комісії про встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах зобов`язана негайно вжити заходів щодо запобігання триманню осіб, узятих під варту, або засуджених в неналежних умовах та у десятиденний строк поінформувати про результати Комісію. До заходів щодо запобігання триманню в неналежних умовах осіб, взятих під варту, та засуджених належать: 1) переведення до іншого жилого приміщення (камери) з належними умовами тримання; 2) переведення до іншої установи для попереднього ув`язнення або іншої установи виконання покарань; 3) усунення причин, що роблять умови тримання неналежними, шляхом зменшення наповнюваності жилого приміщення (камери), проведення ремонту, дезінфекції, дезінсекції тощо; 4) інші заходи, необхідні для припинення тримання в неналежних умовах.
Наказом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 18.03.2025 року № 89/ОД-25, на виконання Положення про Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах попереднього ув`язнення та установах виконання покарань (далі - Комісія), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2024 № 1549 та з метою затвердження складу Комісії при Управлінні забезпечення діяльності у південному регіоні Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, відповідно до Протоколу від 06.03.2025, затверджено склад Комісії Управління.
Як вбачається, з матеріалів справи, 17.03.2025 року захисником Чуєвою Катериною Олександрівною, в інтересах ОСОБА_1 , який утримувався на той час в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», подано до Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань скаргу на скаргу щодо неналежних умов тримання у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року.
При цьому, в обґрунтування скарги заявник зазначив, що в період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року ОСОБА_1 безперервно утримувався у неналежних умовах в ДУ «Одеський слідчий ізолятор». У зазначений період ОСОБА_1 утримувався у камерних приміщеннях № 610 та № 288, які були неналежні за матеріально-побутовими умовами, спричиненими серед іншого їх переповненістю. Загальна площа камери № 610 складала 17.8 кв.м., одночасно утримувалося 8 осіб. Загальна площа камери № 288 складала 7.5 кв.м., одночасно утримувалося 4 особи. Для підрахунку особистого простору на одну особу треба виходити саме із житлової площі. Таким чином, при проведенні розрахунку вільного простору на одну особу із загальної площі зазначеної буде відраховано 1 кв.м. площі, яку займає санвузол. Заявник вказав, що камера № 610, загальна площа 17.8 кв.м., житлова площа 16.8 кв.м., загальна кількість осіб 8, особистий простір на 1 особу (кв.м.) – 2,1, період з 16.05.2019 р. – 02.10.2019 р. Камера № 288, загальна площа 7,5 кв.м., житлова площа 6,5 кв.м., загальна кількість осіб 4, особистий простір на 1 особу (кв.м.) – 1,62 кв.м., період 02.10.2019 р. – 07.09.2022 р.
Також, порушення норм стосовно вільного простору, супроводжується іншими негативними наслідками, такими як: - В камері відсутні санітарні зручності. Санвузол не відгороджений від житлової зони. Ув`язненні змушені були сховати туалет за «шторою» зробленою з постільної білизни. Санвузол має вигляд отвору у підлозі, унітаз відсутній. Ув`язненні постійно вимушені дихати запахом екскрементів. Туалет знаходиться поблизу ліжок та столу на якому ув`язненні харчуюся. Позбутися смороду неможливо. - В камеру погано потрапляє сонячне світло, оскільки вікна занадто заґратовані. - В установі не передбачене роздільне тримання людей, які палять, тому особи, які не палять, вимушений бути пасивними курцями. - Постільна білизна в дуже поганому стані і не видається. - Теплої води в умивальнику не має. У сізо обмежений доступ до душової. Ув`язненим надається право помитися лише 1 раз на тиждень, при цьому не завжди була гаряча вода. - Камера заражена паразитами та тарганами. На стінах пліснява. - Штучна вентиляція у камері не працює. У камері завжди душно, висока вологість. холодно взимку, спекотно у літку, Опалення не працює. - Харчування погане, їжа одноманітна. Для приготування їжі використовуються зіпсовані продукти. Свіжі овочі та фрукти не видаються. - Ув`язненні утримуються у камерах 23 години та лише 1 годину на прогулянці.
На підтвердження доводів, зазначених в скарзі заявником надано копію відповіді Департаменту з питань виконання покарань щодо ОСОБА_1 від 13.03.2025 року та копію пояснень співкамерника.
Судом встановлено, що 24.03.2025 року Комісією з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань винесено постанову № 1.
У вказаній постанові наведені доводи щодо посилань скаржника про питання відгородження санвузла від житлової зони та знаходження туалету біля ліжок і столу; щодо питання обмеженого потрапляння до камери сонячного світла, оскільки вікна занадто заґратовані; щодо питання роздільного тримання осіб, які палять та які не палять; щодо питання незадовільної якості постільної білизни та її відсутності під час тримання ув`язненого ОСОБА_3 ; щодо питання відсутності теплої води в умивальнику, обмеженого доступу до душу та миття 1 (один) раз на тиждень; щодо питання зараження камери тарганами та паразитами, а також наявності плісняви; щодо питання відсутності штучної вентиляції, опалення та з інших питань; щодо питання належної якості харчування; щодо питання надання прогулянки. 
В постанові також зазначено, що в різний проміжок часу у камерних приміщеннях № 610 та 288 у яких перебував ОСОБА_3 трималась різна кількість осіб, але не більше визначеної норм житлової кількості згідно встановлених площі (не менше 2,5м). Випадки переліміту камерних приміщень не допускаються.
Суд зауважує, що постанова Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань є актом індивідуальної дії, головною рисою якого є його конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктом адміністративного права, який видає такий акт; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Сталою є позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень “суб`єктивізує” акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №826/6528/18, від 10.04.2020 у справі № 819/330/18, від 10.01.2020 у справі №2040/6763/18).
Проте, в постанові № 1 від 24.03.2025 року Комісією не наведено будь-яких обґрунтувань щодо обставин, які наведені в скарзі з посиланням на відповідні докази та норми законодавства. Оскаржувана постанова не містить будь-яких посилань на обставини, що стали фактичною підставою для її прийняття, та мотиви, якими керувався відповідач при її прийнятті. Постанова міститься загальні фрази щодо наявності в камерах № 610, № 288 належних умов, без будь-якої конкретизації та обґрунтованості, та без посилання на докази, якими такі обставини можуть бути підтверджені. 
Зазначене не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких відповідач дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.
З аналізу вищевказаних норм Положення № 1549 слідує, що Комісія здійснюючи надані повноваження, має право безперешкодно із забезпеченням максимального сприяння працівниками та адміністрацією установи для попереднього ув`язнення або установи виконання покарань: пересуватися територією установ; здійснювати аудіо-, фото- та відеозапис, ознайомлюватися із звітністю, здійснювати інспектування; подавати письмові запити, перевіряти додержання законодавства; спілкуватися з будь-якими працівниками установи, особами, взятими під варту, та засудженими (у тому числі на умовах анонімності).
Проте, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що членами Комісії під час розгляду скарги позивача та відвідування установи з метою вивчення стану дотримання умов тримання осіб, взятих під варту, зокрема ОСОБА_3 в період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року, вчинялись будь-які дії передбачені Положенням № 1549, зокрема, але не виключно, направлялись запити, ознайомлювалися із звітністю, відвідувались камерні приміщення № 610 та 288 у яких перебував ОСОБА_3 та щодо яких подано скаргу, спілкувались з працівниками та/або особами, взятими під варту.
Крім того, в постанові № 1 від 24.03.2025 року не зазначено та першочергово не встановлено з посиланням на відповідні докази факт перебування ОСОБА_3 в період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року в камерних приміщеннях № 610 та 288, щодо утримання в яких подано скаргу від 17.03.2025 року.
Також, суд зауважує, що значна частина скарги ОСОБА_1 стосується переповненості камерних приміщеннях № 610 та № 288, та відсутності особистого простору на одну особу. При цьому, на підтвердження викладених обставин надавались, зокрема, пояснення співкамерника.
Проте, з постанови № 1 від 24.03.2025 року слідує, що Комісією не встановлювались обставини щодо фактичної чисельності осіб, взятих під варту та поміщених в камерних приміщеннях № 610 та № 288 в спірний період. Будь-яких доказів на підтвердження того, що Комісією перевірялись доводи скарги та надані до неї пояснення, суду не надано.
Суд зазначає, що будь-яке рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими (вчиненими, допущеними) в межах наданих повноважень, ґрунтуватися на конкретних об`єктивних фактах, на підставі яких рішення ухвалено (дії вчинено, а бездіяльність допущено), та правових нормах, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішення (вчиненні дій чи допущенні бездіяльності).
Невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акту індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Суд наголошує, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає особі можливість апелювати. Лише за умови прийняття обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.
Про дотримання суб`єктом владних повноважень вимог обґрунтованості під час прийняття відповідного акта індивідуальної дії свідчитиме належна мотивація його висновку, зокрема зі встановленням обставин, що мають значення для прийняття рішення, а також за умови посилання на докази, якими такі обставини можуть бути підтверджені, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення. Принцип обґрунтованості рішення або дії вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами.
У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Цей принцип передбачає, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
При цьому, надання разом із відзивами копій документів щодо виконаний робіт у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за 2019, 2022 роки, не усуває факт невмотивованості оскаржуваної постанови та не призводить до правової визначеності у спірному питанні.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що постанова Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання у установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань № 1 від 26.03.2025 року, прийнята за результатами скарги від 17.03.2025 року на неналежні умови тримання в Державні установі “Одеський слідчий ізолятор” у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року ОСОБА_1 не відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості, чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії та породжує його неоднозначне трактування, прийняте не у спосіб, визначений законом та без належного та повного розгляду скарги позивача, а отже є протиправною та підлягає скасуванню.
Що стосується позовних вимог про зобов`язання Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань) встановити факт тримання ОСОБА_1 в неналежних умовах в Державній установі “Одеський слідчий ізолятор” у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року, суд зазначає наступне.
Згідно Положення про Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2024 р. № 1549 (в редакції, чинній на теперішній час) Комісія утворюється міжрегіональним управлінням. Комісія утворюється наказом міжрегіонального управління строком на три роки.
Міжрегіональне управління - міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Мін`юсту (функції міжрегіонального управління щодо Автономної Республіки Крим, Київської області, мм. Києва та Севастополя здійснює Департамент з питань виконання кримінальних покарань).
Наказом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 17.10.2025 №291/ОД-25 скасовано наказ від 18.03.2025 № 89/ОД-25, оскільки пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України “Деякі питання юстиції” міжрегіональних територіальних органів Міністерства від 06.05.2025 № 517, як юридичні особи публічного права утворено міжрегіональний територіальний орган Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань Південно-Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. Враховуючи, що наказом Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 03.10.2025 № Н-57/ОД-25 затверджено оновлений склад Комісії при Південно-Центральному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах попереднього ув`язнення та установ виконання покарань, яка здійснює свої повноваження відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2024 № 1549. 
Тобто, на теперішній час розгляд звернень осіб, взятих під варту, засуджених, членів їх сімей або близьких родичів, захисників на неналежні умови тримання в установах з метою поновлення порушених прав здійснює Комісія з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань, утворена Південно-Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.
При цьому, з аналізу приписів Положення про Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2024 р. № 1549 слідує, що приймання рішення, в якому встановлює наявність або відсутність факту та/або строку тримання в неналежних умовах осіб, взятих під варту, або засуджених, належить до дискреційних повноважень відповідної Комісії.
Відтак, обираючи належний спосіб захисту прав позивача відповідно до встановлених у справі обставин та висновків суду, суд вважає за необхідне зобов`язати Південно-Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції розглянути скаргу від 17.03.2025 року на неналежні умови тримання в Державні установі “Одеський слідчий ізолятор” у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
Також, що стосується позовних вимог про стягнення з Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; ЄДРПОУ 37567646) за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 320 000 (триста двадцять тисяч) гривень суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.
Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").
Моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у рішенні від 24 червня 2020 року у справі № 9901/845/18.
Також в постанові від 17 січня 2024 року у справі №580/1015/21 Верховний Суд дійшов висновків, що судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Обґрунтовуючи заявлену вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 320 000,00 грн., позивач вказав, що сума ґрунтується на детальному аналізі глибини та тривалості страждань позивача (тривалість перебування у неналежних умовах, інтенсивність страждань, втрата соціальних зв`язків та погіршення здоров`я під час перебування в камерах, вина відповідачів, зокрема те, що Адміністрація установи знала про критичний стан камер та переповненість, проте не вживала дієвих заходів для розвантаження ізолятора чи термінового ремонту). 
Разом з тим, суд зауважує, що предметом розряду по даній справі є постанова Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання у установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань від 26.03.2025 року № 1 про відмову у задоволенні скарги від 17.03.2025 року, а не дії, рішення чи бездіяльність Адміністрація ДУ «Одеський слідчий ізолятор» під час тримання під вартою позивача у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року.
Позивач не зазначив у чому саме виражались його моральні страждання та завдання моральної шкоди, а також не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із оскаржуваною постановою відповідача. Доказів на підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди суду не надано.
Враховуючи відсутність у матеріалах адміністративної справи доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, причинного зв`язку між рішенням відповідача і отриманням позивачем моральної шкоди, а також розміру заявленої моральної шкоди, суд доходить висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову у частині позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 320000,00 грн.
Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постановах від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 363/3520/16-а, від 21 лютого 2020 року у справі №628/3028/16-а та від 15 квітня 2020 року у справі №815/63/18.
На підставі викладеного, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та про доцільність їх задоволення з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України шляхом:
- визнання протиправною та скасування постанови засідання Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань від 26.03.2025 року № 1 про відмову у задоволенні скарги від 17.03.2025 року на неналежні умови тримання в Державній установі “Одеський слідчий ізолятор” у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року ОСОБА_1 ;
- зобов`язання Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції розглянути скаргу від 17.03.2025 року на неналежні умови тримання в Державні установі “Одеський слідчий ізолятор” у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням того, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на те, що судом звільнено позивача сплату судового збору, з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на користь Державного бюджету України (ГУК в Од.обл./Київський р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526, код банку отримувача (МФО)899998, рахунок отримувача UA468999980313171206084015756, код класифікації доходів бюджету 22030101) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову засідання Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань від 26.03.2025 року № 1 про відмову у задоволенні скарги від 17.03.2025 року на неналежні умови тримання в Державній установі “Одеський слідчий ізолятор” у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року ОСОБА_1 .
Зобов`язати Південно-Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції розглянути скаргу від 17.03.2025 року на неналежні умови тримання в Державні установі “Одеський слідчий ізолятор” у період з 16.05.2019 року – 07.09.2022 року ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України (ГУК в Од.обл./Київський р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526, код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA468999980313171206084015756, код класифікації доходів бюджету 22030101) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: ДУ “Ізмаїльський слідчий ізолятор” проспект Незалежності, 70, м. Ізмаїл, Ізмаїльський район, Одеська область, 68600).
Відповідач: Департамент з питань виконання кримінальних покарань (код ЄДРПОУ 43501242, адреса: вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050).
Відповідач: Південно-Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ 45874496, адреса: 65059, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 9).
Відповідач:Державна казначейська служба України (код ЄДРПОУ 37567646, адреса: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601

Суддя П.П. Марин