Номер провадження 2/201/2078/2026
ЄУН 201/737/26

Соборний районний суд міста Дніпра

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

31.03.2026 року           м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра 
у складі головуючого судді Давидовської Т.В., 
за участю секретаря судового засідання Овчаренка Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про відшкодування моральної шкоди,
установив:
I. Стислий виклад позиції учасників справи 
1.Позивач - ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) через свого представника адвоката – Мотуз Олександра Володимировича (далі – адвокат, представник) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – Відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) у якому просить суд стягнути з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві суму грошових коштів у розмірі 245 000 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Як на підставу своїх вимог Позивач посилався на ті обставини, що з 09.04.1974 року по 03.02.1995 року; з 13.01.1995 року по 27.12.2001 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». За час роботи на підприємстві Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» з позивачем отримав хронічне професійне захворювання. Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 16.07.2001 року встановлено наявність у позивача професійних захворювань: Вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з больовим складовим остеохондрозу. Хронічний бронхіт ІІ ст., емфізема легень, фіброз легень. Також, згідно вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: У результаті роботи в умовах підвищеної запиленості та роботи пов`язаної з впливом підвищених рівнів вібрації. Згідно зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: Впродовж 15% робочого часу підпадав під вплив шахтної вібрації 110-118дБ при допустимому 109 дБ. Запиленості повітря робочої зони 180-350 мг/м3 при допустимому 2 мг/м3. Також, за час роботи на підприємстві з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується актом про нещасний випадок, форми Н-1 № 60 від 20.08.1987 року. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 20.02.2002 року Позивачу первинно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 20% через професійне захворювання. Згідно виписки із акту огляду МСЕК від 20.02.2004 року Позивачу повторно безстроково встановлено втрату працездатності на рівні 30%, з яких: 20% через професійне захворювання, 10% через трудове каліцтво, згідно акту від 20.08.1987 року, але які зараховані до відсотків втрати працездатності з 10.06.2003 року. У зв`язку з професійними захворюваннями і вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту набуття професійного захворювання та отримання травми, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок набуття професійного захворювання та трудового каліцтва, що супроводжується втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Ушкодження має негативний вплив не лише на працездатність позивача, а й загалом на можливість організовувати своє життя. Ця набута, внаслідок професійного захворювання та виробничої травми, вада нагадує про себе позивачу щохвилини та створює для нього постійний безперервний дискомфорт. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Зазначає, що право на відшкодування моральної шкоди виникло у Позивача з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 20.02.2002 року. Ступінь втрати професійної працездатності позивача через професійне захворювання та трудове каліцтво становить 30% безстроково. Позивач вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди на рівні 245 000 грн. Відшкодування у такому розмірі відповідатиме глибині тих моральних страждань, які позивач зазнав внаслідок отриманих ушкоджень внаслідок нещасного випадку на виробництві та втрати працездатності.
2.Відповідач у відзиві проти задоволення позову заперечував, зазначив, що Позивачу первинно встановлена втрата працездатності висновком ВТЕК 20.02.2002 року, тобто право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення йому такої стійкої втрати працездатності з 20.02.2002 року. Законодавством України припинено обов`язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим незалежно від дати настання страхового випадку. Вказує, що законодавець чітко визначав, що моральна шкода відшкодовується Фондом за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Вважаємо, що сума до стягнення моральної шкоди у розмірі 245 000, 00 грн є необґрунтованою. Позивач не навів обґрунтованих доводів чому він після спливу більше 20 років після встановлення факту втрати працездатності звернувся тільки у 2026 році до суду про стягнення вже з територіального органу Пенсійного фонду України моральної шкоди, не навів розрахунок даної суми та з чого вона складається. Керуючись принципом прямої дії Закону в часі, застосовуючи Закон № 1105-XIV, який діє на час прийняття рішення, вважаємо, що у даній справі, немає жодних законних підстав для стягнення моральної шкоди з ГУ ПФУ в Дніпропетровської області. Враховуючи документи надані позивачем до суду, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, ГУ ПФУ в Дніпропетровської області вважає, що Позивачем не доведено підстав цивільно- правової відповідальності, а саме: факту протиправних дій або бездіяльності, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями та вини управління Фонду, а також зважаючи на відсутність законодавчих підстав відшкодування моральної шкоди саме Фондом, просимо відмовити позивачу в задоволені позовних вимог як недоведених.
3.Від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він зазначає, що право на відшкодування моральної шкоди виникло у Позивача з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 20.02.2002 року. Отже, отримання виробничої травми сталося із Позивачем на робочому місці у небезпечних для життя і здоров`я умовах, однак через те, що воно сталося із Позивачем в період дії Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на правонаступника Фонду соціального страхування України - Пенсійний фонд України. Доводи представника Відповідача у відзиві про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки дія положення вказаного Закону щодо відшкодування моральної шкоди зупинена Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», необґрунтовані, оскільки право Позивача на відшкодування моральної шкоди виникло до 2006 року і зазначений Закон України «Про державний бюджет України на 2006 рік» не скасовує Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яким передбачено відшкодування моральної шкоди у зв`язку з виробничою травмою чи професійним захворюванням. Крім того відшкодування моральної шкоди у зв`язку з виробничою травмою проводиться з іншого бюджету, а не з того, про який йдеться у Законі України «Про державний бюджет України на 2006 рік». Вважає, що Позивачем надано переконливі та змістовні роз`яснення, в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода. Слід враховувати стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вимушені зміни в житті позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я є незворотними. Щодо суми моральної шкоди зазначає, що судова практика вказує на стрімке збільшення відшкодувань моральної шкоди у зв`язку з професійними захворюваннями та нещасними випадками на виробництві. З урахуванням вищезазначеного, зважаючи на те, що моральна шкода позивачу завдана втратою професійної працездатності, внаслідок ушкодження здоров`я, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача зумовлених вимушеною докорінною зміною організації його життя, що має безповоротну дію, тому душевні страждання, які призвели до істотних вимушених змін у житті позивача не можуть бути меншими, ніж оцінка судами розміру моральних страждань працівників в аналогічних справах.

II. Процесуальні дії у справі
4.Ухвалою суду від 22.01.2026 року відкрито провадження у справі. Судовий розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін
5.Ухвалою суду від 10.02.2026 року та від 03.03.2026 року відкладено судовий розгляд справи.

III. Заяви, клопотання
6.Представник Позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглядати справу у відсутність представника Позивача та Позивача, позов просив задовольнити повністю на підставі доданих до позову документів.
7.Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглядати справу у відсутність представника Відповідача. Подав відзив на позовну заяву.
8.З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК), у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

IV. Установлені судом фактичні обставини
9. ОСОБА_1 протягом тривалого часу з 09.04.1974 року по 03.03.1995 року; з 13.03.1995 року по 27.12.2001 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується трудовою книжкою Позивача.
10.Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 16.07.2001 року встановлено наявність у Позивача професійних захворювань: Вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з больовим складовим остеохондрозу. Хронічний бронхіт ІІ ст., емфізема легень, фіброз легень. 
11.Вказаним актом встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: у результаті роботи в умовах підвищеної запиленості та роботи пов`язаної з впливом підвищених рівнів вібрації. 
12.Згідно зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: впродовж 15% робочого часу підпадав під вплив шахтної вібрації 110-118дБ при допустимому 109 дБ. Запиленості повітря робочої зони 180-350 мг/м3 при допустимому 2 мг/м3. 
13.Відповідно до акту про нещасний випадок, форми Н-1 № 60 від 20.08.1987 року за час роботи на підприємстві з Позивачем стався нещасний випадок. 
14.У пункті 14 зазначеного акту встановлені обставини нещасного випадку, а саме: забурений електровоз підіймали домкратом. При підведенні рейки під електровоз, він зіскочив з домкрату та вдарив по рейці, кінець якої вдарив по правій челюсті. 
15.Згідно з довідкою МСЕК (далі - МСЕК) від 20.02.2002 року Позивачу первинно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 20% через професійне захворювання. 
16.Відповідно до виписки із акту огляду МСЕК від 20.02.2004 року Позивачу повторно безстроково встановлено втрату працездатності на рівні 30%, з яких: 20% через професійне захворювання, 10% через трудове каліцтво, згідно акту від 20.08.1987 року, але які зараховані до відсотків втрати працездатності з 10.06.2003 року. 
17.Позивач зазначає, що у зв`язку з професійними захворюваннями і вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту набуття професійного захворювання та отримання травми, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок набуття професійного захворювання та трудового каліцтва, що супроводжується втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Ушкодження має негативний вплив не лише на працездатність позивача, а й загалом на можливість організовувати своє життя. Ця набута, внаслідок професійного захворювання та виробничої травми, вада нагадує про себе позивачу щохвилини та створює для нього постійний безперервний дискомфорт.
18.Позивач вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди на рівні 245 000 грн. На його думку, відшкодування у такому розмірі відповідатиме глибині тих моральних страждань, які позивач зазнав внаслідок отриманих ушкоджень внаслідок нещасного випадку на виробництві та втрати працездатності.

V. Оцінка суду
19.Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
20.За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
21.Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
22.Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
23.Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
24.Ч. 4 ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
25.Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст. 4 Закону України від 14.01.1998 року №16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, який набрав чинності з 01.04.2001 року.
26.Норми вказаного Закону від 23.09.1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23.02.2007 року №717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абз. 4 ст. 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (ч. 3 ст. 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (ч. 3 ст. 34).
27.З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону від 23.09.1999 року право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.
28.Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
29.Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 23.01.2019 року по справі № 210/2104/16-ц, провадження № 14-597цс18.
30.Тобто, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
31.Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто у цьому випадку з 20.02.2002 року.
32.Частинами 1, 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на час встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі ст. 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованному чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до ст. 13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованному професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст. 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.
33.Відповідно до абз. 4 ст. 1, п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей.
34.У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.
35.П. 27 ст. 77 Закону України від 20.12.2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд.
36.Крім того, Законом України від 23.02.2007 року №717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20.03.2007 року, виключено ч. 3 ст. 34 Закону №1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.
37.Конституційний Суд України у рішенні від 08.10.2008 року у справі №1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
38.Законом України від 28.12.2014 року №77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
39.Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності 01.01. 2015 року.
40.Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.
41.Проте, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ст. 5 ЦК України).
42.Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13.05.1997 року №1-зп, від 09.02.1999 року №1-рп/99, від 05.04.2001 року №3-рп/2001, від 13.03.2012 року №6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
43.Отже, з урахуванням вищезазначеного, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01.04.2001 року та до 01.01.2006 року, оскільки з цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.
44.Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №210/2104/16-ц (провадження №14-597цс18).
45.Таким чином, якщо право на відшкодування завданої умовами виробництва моральної шкоди, яка спричинила втрату потерпілому професійної працездатності, виникло у особи до набрання чинності Законом України від 23.02.2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року, тобто до 01.01.2006 року, така особа має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду незалежно від дати звернення з позовом до суду.
46.Такі правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05. 12.2018 року у справі №210/5258/16 (провадження №14-463цс18), у постанові від 23.01.2019 року у справі №210/2104/16-ц (провадження №14-597цс18) та у постанові від 20.11.2019 року у справі №210/3177/17 (провадження №14-288цс19).
47.01.01.2023 року набрав чинності Закон України від 21.09.2022 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким припинено функціонування Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду шляхом реорганізації та приєднання до Пенсійного фонду України.
48.З 03.01.2023 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та виступає органом, уповноваженим державою на виконання відповідних функцій.
49.Тобто, до спірних правовідносин застосовні норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на час заподіяння Позивачу моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку, яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Відповідача. 
50.Доводи Відповідача про те, що відшкодування моральної шкоди Фондом не передбачено законодавством, чинним на час звернення Позивача до суду з цим позовом є безпідставними.
51.Судом установлено, що актом огляду МСЕК від 20.02.2004 року Позивачу повторно безстроково встановлено втрату працездатності на рівні 30%, з яких: 20% через професійне захворювання, 10% через трудове каліцтво, згідно акту від 20.08.1987 року, але які зараховані до відсотків втрати працездатності з 10.06.2003 року.
52.Відповідно до ч. 2 ст. 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
53.Згідно вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
54.Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
55.Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
56.Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.
57.У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.
58.У рішенні Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
59.Досліджуючи надані докази, суд дійшов висновку, що вони повністю підтверджують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.
60.У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.
61.Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу.
62.У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
63.Враховуючи вищенаведене, суд вважає доведеними вимоги Позивача про відшкодування моральної шкоди, у результаті виникнення у нього хронічного захворювання внаслідок роботи у структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», оскільки останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від Позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.
64.При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
65.Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 року).
66.Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
67.За наведених обставин, суд, враховуючи період часу порушення відновлених прав Позивача, глибину його фізичних та душевних страждань, які були викликані зміною нормального життєвого ритму, нормальних життєвих зав`язків, що в свою чергу призвело до часткової втрати працездатності, беручи до уваги, що відновлення нормального способу життя вимагало від нього додаткових зусиль, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 100 000 грн.
68.Щодо вимоги Позивача про стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів суд враховую позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 21.05.2025 року у справі № 235/3143/24.
69.У вище вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що проявом розумності є те, що у ЦК України, як основному регуляторі цивільних відносин, визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди не пов`язується з вирішенням питання про розмір податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. Очевидно, що для контролю сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів в публічному праві існують відповідні механізми, які зовсім не пов`язані із визначенням розміру грошової компенсації моральної шкоди.
70.Цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
71.Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до ст. 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У ст. 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
72.Тому, при вирішенні цієї справи суд не може вирішувати питання щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів».
VI. Розподіл судових витрат між сторонами
73.Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.
74.Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з Відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 800 грн.
З огляду на викладене, керуючись ст. 3, 12, 13, 76-78, 81-82, 89, 130, 137, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України,, суд
ухвалив:
1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. 
2.Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у зв`язку з отриманим хронічним професійним захворюванням та ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 100 000 грн.
3.У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
4.Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) на користь держави судовий збір у розмірі 800 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повідомити учасників справи про можливість ознайомлення з рішенням суду на веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя         Т.В. Давидовська