ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

31 березня 2026 року  м. Чернівці Справа № 723/1221/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Лисака І.Н.,
суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,
за участю секретаря судового засідання: Сарган Ю.В.,
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Фінанс Груп», 
відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фінанс Груп» на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2026 року та додаткове рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2026 року, ухваленого під головуванням судді Бужори В.Т., дата складання повного тексту рішення 12 лютого 2026 року, 

ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ТОВ «Агро Фінанс Груп» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про встановлення сервітуту, в якому просив:
встановити на користь ТОВ «Агро Фінанс Груп» строковий платний земельний сервітут на земельних ділянках площею (площа сервітуту) по 3,1417 га, кадастрові номера 7324589500:04:007:0017 та 7324589500:04:007:0018, цільове призначення – ведення товарного сількогосподарського виробництва, що розташовані за межами населених пунктів, на відстані 2,4 км на південний схід від с. Стара Жадова Чернівецького району Чернівецької області, яка належать громадянину ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договорів купівлі-продажу, для геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення з подальшим видобуванням корисних копалин на ділянці (родовищі) Сірет з правом будівництва та розміщення споруд об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності (вид сервітуту), в межах визначених технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, виготовленої ТОВ «Глобус Ко», на строк дії спеціального дозволу на користування надрами №5446 від 05 грудня 2022 року із автоматичним продовженням строку дії сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами та /або отримання ТОВ «Агро Фінанс Груп» на підставі спеціального дозволу на користування надрами №5446 від 05 грудня 2022 року нового Провадження №22-ц/822/583/26

спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування корисних копалин на родовищі Сірет (строк дії сервітуту), з оплатою 4 872,29 грн на рік за кожну, яка виплачується одним платежем за звітній рік до 31 грудня кожного календарного року в грошовій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок власника землі.
В обґрунтування вимог вказувало, що 12.10.2022 року відповідно до Порядку проведення аукціону (електронних торгів) з продажу спеціального дозволу на користування надрами через електронну систему онлайн-аукціонів «Prozorro. Продажі» проведено аукціон з продажу Спеціального дозволу на користування надрами - Ділянка Сірет, та за результатами проведення аукціону переможцем стало ТОВ «Агро Фінанс Груп», підписано протокол проведення аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами від 12.10.2022 року № SUE001-UA-20220927-68282.
Надалі, ТОВ «Агро Фінанс Груп» уклало з Державною службою геології та надр України договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні від 25.10.2022 року №1/4-20-22. 05.12.2022 року, за яким Державною службою геології та надр України надано ТОВ «Агро Фінанс Груп» спеціальний дозвіл на користування надрами №5446 з строком дії 5 років. Метою користування надрами за вказаним спеціальним дозволом є геологічне вивчення основної корисної копалини – глини легкоплавкої та супутньої корисної копалини - суглинку, у тому числі дослідно-промислова розробка родовища з подальшим затвердженням запасів Державною комісією України по запасах корисних копалин.
Також, окрім здійснення робіт з геологічного вивчення надр ТОВ «Агро Фінанс Груп» має право здійснювати видобування та реалізацію корисних копалин протягом дії спеціального дозволу, але користування земельною ділянкою в межах географічних координат спеціального дозволу неможливе без оформлення права користування цією земельною ділянкою.
Ділянка Сірет, щодо якої видано спеціальний дозвіл, знаходиться на відстані 2,4 км на південний схід від с. Стара Жадова Чернівецького району Чернівецької області, має площу 6,2800 га та обмежується географічними координатами, встановленими в спеціальному дозволі.
З метою недопущення порушення Угоди та Програми робіт, в листопаді 2024 року ТОВ «Глобус Ко» на замовлення ТОВ «Агро Фінанс Груп» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту за межами населених пунктів на території Старожадівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, на земельній ділянці з кадастровим номером 7324589500:04:007:0017 та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту за межами населених пунктів на території Старожадівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, на земельній ділянці з кадастровим номером 7324589500:04:007:0018 (далі технічна документація). 
Як вбачається з кадастрових планів земельних ділянок з кадастровими номерами 7324589500:04:007:0017 та 7324589500:04:007:0018, географічні координати ділянки Сірет повністю накладаються на координати земельної ділянки з кадастровим номером 7324589500:04:007:0017 та на координати земельної ділянки з кадастровим номером 7324589500:04:007:0018.
Згідно інформаційних довідок №403745423 від 14.11.2024 року та №403747706 від 14.11.2024 року право володіння, користування і розпорядження земельними ділянками належить - ОСОБА_1 , а їх цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Враховуючи норми ЗК України, ЦК України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 22-2 постанови від 16 квітня 2004 року, позивач вважає, що має законодавчо визначене право на встановлення земельних сервітутів на земельних ділянках з кадастровими номерами 7324589500:04:007:0017 площею 3,1417 га та 7324589500:04:007:0018 площею 3,1417 га, без зміни цільового призначення земельної ділянки, але за умови неможливості задовільнити потреби позивача в будь-який інший спосіб.
З метою встановлення сервітуту в позасудовому порядку позивач надіслав на адресу відповідача письмову пропозицію щодо укладення договорів про встановлення земельних сервітутів на земельних ділянках з кадастровими номерами 7324589500:04:007:0017 та 7324589500:04:007:0018 за вих. № 11/А від 27.11.2024 року і запропонував оплатний строковий сервітут, обмежений за видом користування, але сторони не досягли згоди щодо умов встановлення сервітутів на земельних ділянках, що стало підставою звернення позивача із цим позовом.
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2026 року в задоволенні позову ТОВ «Агро Фінанс Груп» відмовлено. 
Додатковим рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2026 року вирішено питання щодо витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ТОВ «Агро Фінанс Груп» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 62583 грн. 
Не погоджуючись із рішенням суду та додатковим рішенням вказаних ТОВ «Агро Фінанс Груп» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, прийняття такого з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та встановлено такі, що не відповідають дійсності.
Стверджує, що судом невірно витлумачено норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.
Звертає увагу на те, що ЗК України чітко визначає підстави та процедуру надання земельних ділянок у користування власникам спеціальних дозволів на користування надрами. 
Земельні ділянки щодо яких виник спір мають цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказане цільове призначення відсутнє серед категорій земель, визначених абз.2 ч.4 ст.66 ЗК України щодо яких встановлено заборони на становлення земельних сервітутів або визначено окремий порядок їх встановлення. 
Щодо твердження суду першої інстанції про те, що встановлення сервітуту не повинно призводити до фактичної зміни цільового призначення земельних ділянок, то судом першої інстанції не зазначено, яку саме норму права він в даному випадку застосував, яка регулює дане питання та встановлює таке обмеження. Порядок та умови щодо зміни цільового призначення земельних ділянок визначено ст.20 ЗК України, ЗУ «Про регулювання містобудівної документації», ЗУ «Про землеустрій» та іншими підзаконними нормативно-правові акти, які регулюють вказані правовідносини. Вказані норми закону не передбачають такого поняття, як «фактичні зміни цільового призначення у зв`язку з встановленням сервітуту». 
Наголошує, що судом першої інстанції залишено поза увагою п.7 Програми робіт, яка є додатком №2 до угоди про умови користування надрами №5446 від 05.12.2022 року, яким визначено обов`язок позивача провести рекультивацію земельної ділянки відповідно до проєкту. 
У проектів договорів про встановлення сервітуту пропонувалося, що після закінчення строку дії спеціального дозволу на користування надрами земельна ділянка, на яку встановлено земельний сервітут, підлягає рекультивації, а також відшкодування власнику збитків, нанесених під час здійснення геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення на ділянці Сірет, що відповідає вимогам ч.4 ст.97 та ч.5 ст.101 ЗК України. 
Апелянт вважає, що має законодавчо визначене право на встановлення земельних сервітутів на земельних ділянках, власником яких є відповідач, без зміни цільового призначення земельної ділянки, але за умови неможливості задовольнити потреби позивача в будь-який інший спосіб. 
Звертає увагу на постанову Верховного Суду від 28.02.2024 року по справі №627/907/21, де вказано, що «Закон вимагає надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому необхідно довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом. Тлумачення цих норм свідчить про те, що умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Отже, передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником ділянки, щодо якої планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду». 
Така позиція Верховного Суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08 грудня 2021 року у справі №686/18456/18, від 12 квітня 2022 року у справі №306/612/20, від 01 лютого 2023 року у справі №345/4572/20. 
Особливості виникнення права користування земельними ділянками для проведення розвідувальних робіт та робіт з дослідно-промислової розробки зумовлені специфікою цього права, яке суттєво відрізняється від законодавчо закріплених видів прав користування земельними ділянками.
Отже, незалежно від того, на яких землях (приватних, комунальних чи державних) будуть проводитися розвідувальні роботи та дослідно-промислова розробка корисних копалин, сутність їх тимчасового зайняття з метою використання для проведення названих робіт не змінюється. 
Існують лише окремі моменти, які характеризують процедуру виникнення такого права. Особливість же виникнення цього права полягає в тому, що за будь-яких умов потрібне волевиявлення самих носіїв земельних прав (власника або землекористувача) в межах земельних ділянок (чи їх частин), на яких будуть проводитися розвідувальні роботи та дослідно промислова розробка корисних копалин. Дозвіл на тимчасове зайняття земельної ділянки стосується сфери землекористування, а дозвіл на геологічне вивчення, в тому числі дослівно-промислова розробка надр шляхом проведення розвідувальних робіт та робіт з дослідно-промислової розробки, стосується виникнення права надрокористування. 
Оскільки між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо умов встановлення сервітутів в позасудовому порядку, то наявні всі підстави для встановлення земельних сервітутів за рішенням суду. 
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції від 03.02.2026 року повинно бути скасоване, а позовні вимоги позивача, викладені в позовній заяві, з урахуванням письмових пояснень по суті позову та результатів експертизи задоволено в повному обсязі. 
Також позивач вважає, що додаткове рішення суду, яким стягнуто з позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 62 583 грн, підлягає скасуванню, оскільки в силу ст.270 ЦПК України воно є невід`ємною складовою основного рішення суду та може бути оскаржене в одній апеляційній скарзі разом із основним судовим рішенням, так як процесуальним законом це не заборонено.
У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача заперечує доводи такої, просить рішення суду залишити без змін, скаргу без задоволення.
Зазначає, що твердження апелянта про неповне з`ясування судом обставин справи є безпідставними, а суд першої інстанції дослідив усі надані сторонами докази.
Відповідач вважає запропоновану суму відшкодування неспівмірною із можливими обмеженнями у використанні його земельних ділянок та такою, що не відображає реальних збитків, яких він може зазнати у зв`язку з проведенням геологічного вивчення та розробки корисних копалин.
Наголошує, що земельний сервітут надає лише обмежене право користування чужою земельною ділянкою (наприклад, прохід, проїзд, прокладання комунікацій), але не дозволяє докорінно змінювати цільове призначення ділянки чи проводити видобувні роботи, які передбачають зняття родючого шару ґрунту та створення кар`єрів чи відвалів. Для легального ведення гірничих робіт необхідно змінити цільове призначення ділянок.
Також, попередньо заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13 600 грн, докази чого будуть надані в подальшому у відповідності до норм ЦПК України.
У відповіді на відзив представник апелянта вказує, що доводи відзиву є безпідставними.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних підстав.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає в повній мірі.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що земельні ділянки відповідача мають чітко визначене цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яке не передбачає проведення геологічних робіт. Встановлення сервітуту не повинно призводити до фактичної зміни цільового призначення земельних ділянок. Таким чином, встановлення земельного сервітуту для потреб геологічного вивчення та дослідно-промислової розробки корисних копалин може суттєво обмежити права відповідача як власника та фактично унеможливити використання земельних ділянок за їх цільовим призначенням, що є неприпустимим згідно із земельним законодавством.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлюється, що ОСОБА_1 на праві власності належать земельні ділянки, а саме: 
земельна ділянка з кадастровим номером 7324589500:04:007:0017, площею 3,1417 га, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 січня 2022, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №293573643 від 03 січня 2022 року та протоколу №1 проведення перевірки набувача земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 03 січня 2022 року;
земельна ділянка з кадастровим номером 7324589500:04:007:0018, площею 3,1417 га, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 січня 2022, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №293573957 від 03 січня 2022 року та протоколом №1 проведення перевірки набувача земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 03 січня 2022 року (т.1 а.с.139-148/зворот).
Цільове призначення вказаних земельних ділянок – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
ТОВ «Агро Фінанс Груп» є власником спеціального дозволу на користування надрами №5446 від 05 грудня 2022 року на геологічне вивчення, у тому числі, дослідно-промислову розробку родовищ корисних копалин на ділянці Сірет із визначеними координатами, що знаходиться на відстані 2,4 км на південний схід від с. Стара Жадова Чернівецького району Чернівецької області, обумовлена площа 6,28 га, строк дії спеціального дозволу становить 5 років (до 04 грудня 2027) (т.1 а.с.14-15).
05 грудня 2022 між Державною службою геології та надр України і ТОВ «Агро Фінанс Груп» укладено угоду №5446 про умови користування надрами з метою геологічного вивчення, в тому числі, дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення з додатком №1 (характеристика ділянки Сірет) та додатком №2 (Програма робіт з геологічного вивчення, в тому числі дослідно- промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення (неметалічні корисні копалини) основної корисної копалини - глини легкоплавкої та супутньої корисної копалини - суглинку ділянки Сірет (т.1 а.с.16-26).
Згідно з розробленою технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж частини земельних ділянок, на які поширюється право сервітуту, географічні координати ділянки Сірет повністю накладаються на координати земельних ділянок: кадастровий номер 7324589500:04:007:0017, площею 3,1417 га та кадастровий номер 7324589500:04:007:0018, площею 3,1417 га, які перебувають у власності ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №421262864; 421262240 від 04 квітня 2025 року (т.1 а.с.27-64).
ТОВ «Агро Фінанс Груп» у грудні 2024 року звернулося до ОСОБА_1 з пропозицією укладення договору про встановлення земельного сервітуту Вих.№11/А від 24 листопада 2024 року, в якому повідомив останнього про наявність спеціального дозволу на користування надрами №5446 від 05 грудня 2022 року та висловив пропозицію укласти земельний сервітут на вищезгадані земельні ділянки з оплатою у розмірі 4 872,29 грн на рік за кожну земельну ділянку (т.1 а.с.67-71).
27 грудня 2024 року від сторони відповідача надійшла відповідь на пропозицію, в якій було повідомлено про незгоду з запропонованими умовами, оскільки вони обмежують можливість ефективного використання належних ОСОБА_1 земельних ділянок, запропоновано власну ціну за користування земельними ділянками у розмірі 100 000 грн на рік (т.1 а.с.72-73). 
Матеріали справи містять також примірники договорів, які запропоновано ТОВ «Агро Фінанс Груп» до укладення (т.1 а.с.86-97).
З метою з`ясування обставин отримання позивачем спеціального дозволу на користування надрами, 03 лютого 2025 року АО «ЮФ «Форс-Мажор» було подано адвокатський запит Вих.№2022/778 до Державної служби геології та надр з проханням надати інформацію, як саме формується перелік ділянок для надання в користування за спеціальним дозволом відповідно до порядку надання надр у користування.
06 лютого 2025 року Державна служба геології та надр України надала відповідь, в якій вбачається, що «…перелік ділянок надр на аукціон формується з урахуванням заяв, які надійшли до Держгеонадр щодо ініціювання продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні (електронних торгах) та зацікавленості ринку в запропонованих лотах і включає переважно різноманітні види корисних копалин, щоб відповідати інтересам різних ринкових сегментів…».
Рішенням №1118-20/2022 (V пленарного засідання) ХХ позачергової сесії VІIІ скликання Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області від 15 липня 2022 року розглянуто листа Державної служби геології та надр України щодо надання погодження та відмовлено у наданні погодження щодо продажу на аукціоні спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення основної корисної копалини - глини легкоплавкої та супутньої корисної копалини - суглинку на території Чернівецької області, Чернівецького району, Сторожинецької міської ради, с. Стара Жадова на земельній ділянці площею 6,28 га у зв`язку з тим, що на даній території розташовані земельні ділянки, які перебувають у приватній власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.150-153).
Крім того, Державна служба геології та надр України повідомила, що «22.03.2021 року до Держгеонадр надійшла заява з доданими до неї документами Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ФІНАНС ГРУП» (далі – Товариство) від 18.03.2021 б/н (вхідний Держгеонадр від 22.03.2021 № 102/28-01/пр-21) щодо номінування ділянки надр для виставлення на аукціон з метою геологічного вивчення, у тому числі, дослідно-промислової розробки родовищ основної корисної копалини – глини легкоплавкої, супутньої корисної копалини – суглинку ділянки Сірет, яка розташована на території Сторожинецького (Чернівецького – відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 № 807-ІХ) району Чернівецької області» (т.1 а.с.155/зворот).
17 квітня 2025 року до Державної служби геології та надр України було направлено заяву про анулювання спеціального дозволу на користування надрами №5446 від 05 грудня 2022 року. 
У відповідності до висновку експерта Київського НДІСЕ від 09.10.2025 року №98/99/25-29 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою:
технічна документація 0017 не відповідає вимогам чинного законодавства України та є юридично некоректною, оскільки її розробка була здійснена без наявності головної правової підстави - укладеного та/або зареєстрованого Договору про встановлення сервітуту або Рішення суду. Ця критична відсутність порушує фундаментальні норми виникнення обмежених речових прав, встановлені статтею 100 ЗК України та статтею 402 ЦК України, а також ключову вимогу пункту «ґ» частини 2 статті 55-1 ЗУ «Про землеустрій», що автоматично унеможливлює державну реєстрацію права сервітуту та внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Документація містить численні суттєві технічні та формальні недоліки, включаючи некоректне визначення об`єкта робіт у Технічному завданні (порушення статті 26 ЗУ «Про землеустрій»), невідображення чітких меж обтяженої частини у Кадастровому плані (порушення пункту «е» частини 2 статті 55-1 ЗУ «Про землеустрій») та відсутність обов`язкових геодезичних матеріалів, що гарантують точність (порушення пункту «г» частини 2 статті 55-1 ЗУ «Про землеустрій»). Ці порушення, а також ігнорування принципу найменш обтяжливого способу встановлення сервітуту (статті 98 ЗК України), унеможливлюють внесення відомостей про обтяження до Державного земельного кадастру та можуть призвести до відмови у державній реєстрації права сервітуту;
технічна документація 0018 не відповідає вимогам чинного законодавства України та є юридично некоректною, оскільки її розробка була здійснена без наявності головної правової підстави - укладеного та/або зареєстрованого Договору про встановлення сервітуту або Рішення суду. Ця критична відсутність порушує фундаментальні норми виникнення обмежених речових прав, встановлені статтею 100 ЗК України та статтею 402 ЦК України, а також ключову вимогу пункту «ґ» частини 2 статті 55-1 ЗУ «Про землеустрій», що автоматично унеможливлює державну реєстрацію права сервітуту та внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Документація містить численні суттєві технічні та формальні недоліки, включаючи некоректне визначення об`єкта робіт у Технічному завданні (порушення статті 26 ЗУ «Про землеустрій»), невідображення чітких меж обтяженої частини у Кадастровому плані (порушення пункту «в» частини 2 статті 55-1 ЗУ «Про землеустрій») та відсутність обов`язкових геодезичних матеріалів, що гарантують точність (порушення пункту «г» частини 2 статті 55-1 ЗУ «Про землеустрій»). Ці порушення, а також ігнорування принципу найменш обтяжливого способу встановлення сервітуту (статті 98 ЗК України), унеможливлюють внесення відомостей про обтяження до Державного земельного кадастру та можуть призвести до відмови у державній реєстрації права сервітуту;
фактичний порядок користування земельною ділянкою здійснюється по- факту («історично сформований») між власниками та співвласниками, що може бути прийнятним лише для внутрішніх спорів між співвласниками щодо меж чи користування в межах одного цільового призначення (стаття 88 ЗК України). Проте, цей «фактичний порядок» не надає права ТОВ «Агро Фінанс Груп» використовувати землю для потреб, які суперечать цільовому призначенню (надрокористування на сільськогосподарській землі) без належного юридичного обтяження (зареєстрованого сервітуту). Отже, фактичне землекористування для потреб надрокористування є протиправним та самовільним. Дивись дослідницьку частину;
проведено аналіз, який підтверджує, що координати та конфігурація сільськогосподарських земельних ділянок на поверхні (кадастрові номери 7324589500:04:007:0017, 7324589500:04:007:0018), які зафіксовані у Технічній документації, не є тотожними просторовим межам ділянки надр (глибини), визначеним у Додатку №1 до Угоди про умови користування надрами. Відповідно до статті 24 Кодексу України про надра та статті 79 ЗК України, ці координати регулюють різні об`єкти права. Таким чином, розбіжності у координатах не є підставою для висновку про порушення меж самих земельних ділянок. Для забезпечення законної діяльності користувач надр зобов`язаний мати доступ до поверхні землі. Це вимагає належного оформлення права на використання відповідних земельних ділянок (або їх частин), що покривають ділянку надр. Згідно зі статтею 66 та 124-1 ЗК України таке право має бути оформлене шляхом встановлення земельного сервітуту або оренди, що дозволяє проводити гірничі роботи відповідно до затвердженого Технічного проекту, а також передбачає необхідність внесення відомостей про обмеження (обтяження) у ДЗК, зокрема, щодо координат земельного сервітуту. Дивись дослідницьку частину;
земельний сервітут є ключовим механізмом для оформлення права користування земельною ділянкою, оскільки Спеціальний дозвіл на користування надрами не надає автоматичного права на землю. Відповідно до статті 66 та статті 124-1 ЗК України для проведення гірничих робіт на поверхні надрокористувач повинен оформити право обмеженого користування (сервітут) без зміни цільового призначення ділянки. Сервітут може бути встановлено як на всю площу (3,1417 га кожна ділянка), так і на її частину, необхідну для ведення робіт (кар`єри, відвали, під`їзні шляхи). Якщо сервітут встановлюється лише на частину земельної ділянки, обов`язковою є розробка Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж цієї частини. Найважливішим технічним і правовим моментом є те, що фактичні межі використання земельної ділянки (сервітуту) для цілей надрокористування мають відповідати просторовим координатам ділянки надр, визначеним у Спеціальному дозволі та, що є вирішальним для видобування, в Акті про надання гірничого відводу. Усі встановлені межі сервітуту, як обмеження (обтяження), повинні мати визначені координати поворотних точок та підлягати обов`язковому внесенню до Державного земельного кадастру (ДЗК) відповідно до ЗУ «Про Державний земельний кадастр» (т.1 а.с.237-260).
За приписами ст.ст.15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За приписами ч.1 ст.13 та ч.1 ст.14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Також, відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
В силу ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).
Згідно зі ст.324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.
Приписами ст.373 ЦК України обумовлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до ст.1 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України.
За приписами ч.1-3 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Так, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд (ч.1-3 ст.79 ЦПК України).
Пунктом а) ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.
Положеннями статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу.
Стаття 99 ЗК України передбачає види права земельних сервітутів, крім інших, (п.в-3) право на користування земельною ділянкою для потреб геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислової розробки родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) для видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення з правом будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу.
За змістом ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Статтею 401 ЦК України перебачено, що користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ст.402 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.18 Кодексу України про надра надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.
Надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проєктом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки. Земельні ділянки усіх форм власності та категорій надаються у користування власникам спеціальних дозволів на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислову розробку родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) на видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення шляхом встановлення земельних сервітутів згідно з межами ділянок надр та строками дії відповідних спеціальних дозволів на користування надрами, а також за межами таких ділянок надр для будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності (з автоматичним продовженням строку дії земельного сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами). Встановлення земельних сервітутів для зазначених цілей здійснюється без зміни цільового призначення таких земельних ділянок, крім земель природно-заповідного фонду, оздоровчого призначення, рекреаційного призначення, історико-культурного призначення (ч.4 ст.66 ЗК України).
Передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту має бути доказ вчинення дій щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди між сторонами. Якщо ж до звернення до суду не вчинялися дії щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, відсутнє звернення до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то в суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду (Див. постанову Верховного Суду у постанові від 05.11.2024 року у справі №923/898/21).
З матеріалів справи вбачається, що земельні ділянки (кадастрові номери 7324589500:04:007:0017, 7324589500:04:007:0018) щодо яких позивач просить встановити сервітут, належать до земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності приватна, власником якої є ОСОБА_1 в межах поверхні, необхідної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Оскільки сторони не дійшли згоди в позасудовий спосіб щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту, позивач в порядку, визначеному законодавством, звернувся до відповідача з вказаним позовом, який з урахуванням встановлених обставин підлягає до задоволення, оскільки з урахуванням спеціального дозволу на користування надрами №5446 від 05 грудня 2022 року на геологічне вивчення, у тому числі, дослідно-промислову розробку родовищ корисних копалин на ділянці Сірет із визначеними координатами, що знаходиться на відстані 2,4 км на південний схід від с. Стара Жадова Чернівецького району Чернівецької області, обумовлена площа 6,28 га, куди входять і спірні земельні ділянки, копалини і родовища під поверхнею земельних ділянок, належать народу України, а права власника від імені народу здійснюють органи державної влади (Верховна Рада, Кабмін, Держгеонадра) та органи місцевого самоврядування.
Основною причиною непогодження ОСОБА_1 із укладенням згаданого вище договору є неузгодження розміру оплати за користування земельними ділянками, оскільки останній хотів отримувати плату 100 000 грн на рік.
Дійсно, згідно із ч.3 ст.403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.
У той же час законодавчим актом не встановлено ані мінімального, ані максимального розміру плати за користування землею за договором сервітуту. Також законодавство не містить положень щодо залежності такої плати від нормативної грошової оцінки землі або інших кількісних показників. Тому сторони договору сервітуту визначають розмір та порядок визначення такої плати на свій розсуд. При цьому, сторони не позбавлені права визначити інший розмір плати за встановлення сервітуту за згодою сторін у спосіб укладення договору про встановлення сервітуту. Однак, якщо такої згоди не досягнуто, такий розмір повинен визначити суд за належних обгрунтувань.
Так, за змістом п.289.1 ст.289 ПК і ч.1 ст.13 ЗУ «Про оцінку земель» для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (ст.1 ЗУ «Про оцінку земель»).
Відповідно до положень ст.18 ЗУ «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою (ч.1 ст.23 цього Закону).
Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а виходячи з вимог ст.206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до Закону.
Разом з тим, в контексті викладеного, колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що останній визначив у розмірі 4872,29 грн в ставці 12% від нормативно-грошової оцінки землі, оскільки мотивований аналог щодо плати за договором оренди земельних ділянок державної та комунальної власності, при чому запропоновано верхню граничну межу. 
Наведений відповідачем розрахунок оплати за користування земельними ділянками у розмірі 100 000 грн на рік є необґрунтованим та не підтверджується належними доказами, зокрема відповідачем не долучено доказів, крім іншого, що земельні ділянки приносили останньому подібний заробіток або така ціна є середньо ринковою орендною платою в межах населеного пункту чи району.
Крім того, така ціна має бути економічно доцільною, розумною, конкурентною, а за умови набуття у власність земельних ділянок за договорами купівлі-продажу, де ціна кожної земельної ділянки становила по 46811 грн, очікувати за рік дохід у 100 000 грн, що є більшим за вартість таких, є недобросовісною поведінкою й не конкурентною ціною в умовах ринкової економіки. 
Що стосується висновку суду, що земельні ділянки відповідача мають чітко визначене цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яке не передбачає проведення геологічних робіт, то такий є безпідставним, оскільки в договорі обумовлено, що після закінчення строку дії спеціального дозволу на користування надрами, земельна ділянка, на яку встановлено земельний сервітут, підлягає рекультивації, яка проводиться відповідно до норм чинного законодавства України. Вид рекультивації земельної ділянки, на яку встановлено сервітут, визначається за домовленістю з власником за письмовим зверненням Сервітуріарія (п.9). Зазначене спростовує заперечення власника, що ризики не покриття витрат на відновлення її попереднього стану (родючості), оскільки такі обставини можуть стати самостійною підставою у спорі про відшкодування збитків.
Що стосується належного оформлення ліцензійних прав на проведення таких робіт, то до зазначених обставин застосовується презумпція дійсності правочину, оскільки таке право було придбано на аукціоні з продажу спеціального дозволу на користування надрами від 12.10.2022 року, і такий правочин не оскаржено.
При цьому, суд зазначає, що аукціон - це спосіб продажу права, за яким його власником стає покупець, що в ході торгів запропонував за нього найвищу ціну, а тому правомірність аукціону підлягає оцінці за загальними правилами оцінки правочинів.
Щодо експертизи, то колегія суддів відмічає, що така в силу п.1 ч.1 ст.103 ЦПК України призначається за сукупністю умов, крім іншого, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Відповідно наявна у справі судова земельно-технічна експертиза та експертиза з питань землеустрою по суті не є такою, оскільки містить висновки з юридичних питань щодо застосування норм матеріального права, отже в силу ст.77 ЦПК України є неналежним і недопустимим доказом, а тому судом апеляційної інстанції до уваги не приймається.
Отже, суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п.161 рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», заява №25).
За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому остання підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню.
Щодо додаткового рішення суду.
Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі №756/4441/17).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №904/8884/21 зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі №910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі №911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі №922/3289/21.
Отже враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування основного рішення, ухвалене додаткове рішення у цій справі підлягає скасуванню.
За приписами ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Окрім того, згідно підпунктів б) пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України).
За подання позовної заяви позивач сплатив 3028 грн судового збору, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено 9 084 грн, які підлягають компенсації за рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фінанс Груп» задовольнити. 
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2026 року та додаткове рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нову постанову.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фінанс Груп» до ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити на користь ТОВ «Агро Фінанс Груп» строковий платний земельний сервітут на земельні ділянки площею (площа сервітуту) по 3,1417 га, кадастрові номера 7324589500:04:007:0017 та 7324589500:04:007:0018, цільове призначення – ведення товарного сількогосподарського виробництва, що розташована за межами населених пунктів, на відстані 2,4 км на південний схід від с. Стара Жадова Чернівецького району Чернівецької області, яка належить громадянину ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договорів купівлі-продажу, для геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення з подальшим видобуванням корисних копалин на ділянці (родовищі) Сірет з правом будівництва та розміщення споруд об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності (вид сервітуту), в межах визначених технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту виготовленої ТОВ «Глобус Ко», на строк дії спеціального дозволу на користування надрами №5446 від 05 грудня 2022 року із автоматичним продовженням строку дії сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами та /або отримання ТОВ «Агро Фінанс Груп» на підставі спеціального дозволу на користування надрами №5446 від 05 грудня 2022 року нового спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування корисних копалин на родовищі Сірет (строк дії сервітуту), з оплатою по 4 872,29 грн за кожну на рік, яка виплачується одним платежем за звітній рік до 31 грудня кожного календарного року в грошовій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок власника землі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фінанс Груп» витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 112 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий    І.Н. Лисак

Судді:     Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк