Дата документу 16.03.2026 Справа № 317/5320/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 317/5320/25  Пр. № 22-ц/807/611/26      	Головуючий у 1-й інстанції: Нікітін В.В.  Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини
 
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-3), в якому просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 317/2347/17 від 23.08.2017, та визначити аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідача  ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини його заробітку (усіх видів доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду та до досягнення донькою повноліття.
В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що відповідно до рішення Запорізького районного суду Запорізької області (справа № 317/2347/17) від 23.09.2017 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 11.08.2017 та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка вважає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Станом на теперішній час, розмір аліментів, що повинний сплачувати відповідач відповідно до вищезазначеного рішення суду, не забезпечує покриття навіть половини потреб дитини, оскільки вони поступово з її віком збільшуються. Крім того, у зв`язку з наявністю війни в Україні та нестабільності фінансової системи держави, рівень цін на необхідні товари та предмети вжитку для дитини постійно зростає. Дитина постійно потребує належного харчування, одягу, учбових засобів, витрат на її розвиток та дозвілля. Крім того, станом на 30.09.2025 відповідач має заборгованість в сумі 33558,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Нікітіна В.В. (а.с.13). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.16-17) відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05 грудня 2025 року (а.с.50-52) позов позивача у цій справі задоволено.
Змінено розмір і спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Запорізького районного суду Запорізької області (справа № 317/2347/17) від 23.08.2017, та стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини його заробітку (усіх видів доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення донькою повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 1211,20 грн. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.56-62) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, в якому у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В автоматизованому порядку 06.01.2026 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с.69). Ухвалою апеляційного суду від 07.01.2026 року (а.с.70) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 14.01.2026 року (а.с.75). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 15.01.2026 року (а.с.74), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання. Оскільки, відповідно до ст. 274 ч. 4 п. 1 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів … зміну способу їх стягнення. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
У період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року включно суддя-доповідач перебувала у відпустці (довідка – а.с.80). 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5  у цій справіпідлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК Українита виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції при вирішенні цієї справи було правильно встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/2347/17 (провадження № 2/317/1032/2017) від 23.08.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 750,00 грн. щомісячно, починаючи з 11.08.2017 та до досягнення дитиною повноліття (копія а.с.9).
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/3350/17 (провадження № 2/317/151/2018) від 15.01.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний (копія - а.с.12).
Станом на 30.09.2025 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 33558,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості від 01.10.2025 року, наданої Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі (копія - а.с.11).
Як правильно було встановлено судом першої інстанції з відзиву відповідача на вищезазначений позов позивача у цій справі (а.с.27-40), відповідач категорично заперечує проти такої зміни способу стягнення, виходячи з наступного. Відповідач не має стабільного та регулярного заробітку. Його доходи мають нерегулярний та мінливий характер, що пов`язано із сезонними роботами та тимчасовими підробітками. Наявність офіційного стабільного доходу, з якого можливо вираховувати частку, відсутня. Зазначене підтверджується довідкою ОК-5 з якої вбачається, що відповідач мав постійний дохід тільки в 2016-му та 2017 роках. На утриманні відповідача, окрім доньки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), перебувають ще двоє малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.37-37 зворот). Відповідач зобов`язаний утримувати всіх трьох своїх дітей та брати участь у їх вихованні. Будь-яке рішення суду про розмір аліментів має враховувати принцип рівності прав усіх його дітей. Призначення аліментів у розмірі 1/6 частки на одну дитину ( ОСОБА_8 ) без урахування обов`язку утримувати ще двох дітей порушить баланс його фінансових можливостей. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для однієї дитини віком від 6 до 18 років з 01.01.2025 становить 3196,00 грн. Визначений позивачем розмір аліментів буде відповідати потребам зазначеної особи та критеріям виваженості, розумності та справедливості. Також правильно визначений судом першої інстанції розмір аліментів у цій справі буде відповідати можливостям відповідача. 
Доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5  є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою. Ці доводи є такими, що фактично дублюють доводи його заперечень проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Позивач ОСОБА_3 , як одержувач аліментів (мати) на неповнолітню дитину сторін – ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якою проживає остання та на утриманні якої перебуває (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), мала право у цій справі на підставі ст. 192 СК України просити у 2025 році змінити спосіб та розмір аліментів з відповідача ОСОБА_1 , як батька на цю дитину, починаючи з дати набрання законної сили оскаржуваним рішенням суду першої інстанції у цій справ. Оскільки, з дати ухвалення вищезазначеного рішення суду раніше у 2017 році про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 750,00 грн., змінився (погіршився) майновий стан цієї дитини, у тому числі з об`єктивних причин - через інфляційній процеси в Україні, у тому числі у зв`язку із військовою агресією РФ проти України тощо. Змінився також вік самої дитини. Так, дитині на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції у цій справі вже не - до 6 (шість) повних років, а більше – 9 (дев`ять) повних років, тому у тому числі змінились (збільшились) потреби цієї неповнолітньої дитини у всьому (одязі, їжі тощо), у тому числі у зв`язку із навчанням у школі, в якій є вимоги до наявності предметів для школи, одягу тощо, розвитку здібностей (відвідування відповідних секцій тощо), відповідно, змінився (збільшився) і прожитковий мінімум для цієї дитини у 2025 році до 3196,00 грн. (ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», кожного з якого (розрахунок: 3196,00 грн./2=1598,00 грн. (який перевищує раніше визначений розмір аліментів на цю дитину з відповідача, як батька, за рішенням суду у 2017 році у розмірі 750,00 грн. у понад 2 (два рази), та який цій неповнолітній дитині мають забезпечити саме її батьки – сторони у цій справі, виходячи із рівності їх обов`язків з утримання цієї неповнолітньої дитини в силу вимог ст. 141 CК України у тому числі).
Крім того, рівними між собою у праві на отримання аліментів (по 1/6 частці заробітку останнього на кожну неповнолітню дитину, але не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину – ст. 161 ч. 1 п. 4 ЦПК України; ст. 70 ч.3 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що із заробітної плати платника аліментів (після сплати податків) може стягуватися при стягненні на 3 … дітей або за наявності боргу — до 70% доходу) з батька - відповідача ОСОБА_1 , який є повнолітньою, працездатною особою без інвалідностей, але який постійно не працює офіційно та отримує нерегулярний і мінливий дохід виключно на свій власний розсуд, (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані), є всі 3 (троє) його неповнолітніх дітей, а саме:
-дочка позивача –   ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження - копія а.с. 10), яка живе разом із її матір`ю ОСОБА_3 (позивачем у цій справі) та перебуває на утриманні останньої; 
-син   ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження – копія а.с. 37), який живе разом із його матір`ю ОСОБА_9 та батьком (відповідачем у цій справі) ОСОБА_1 та перебуває на утриманні останніх; 
-син   ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (свідоцтво про народження – копія а.с. 37зворот), який живе разом із його матір`ю ОСОБА_9 та батьком (відповідачем у цій справі) ОСОБА_1 та перебуває на утриманні останніх.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. 
Відповідач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів суду першої інстанції в обґрунтування своїх заперечень позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі. 
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони відповідача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розгляду цієї справи судом першої інстанції у вигляді судового збору за подачу позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 1211,20 грн., а саме: стягнуто останні з відповідача на користь держави оскаржуваним рішенням, оскільки позивач, як стягував та одержувач аліментів, була звільнена від його сплати при подачі останнього в силу вимог ст. 5 ч. 1 п. 3 ЗУ «Про судовий збір».
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі, або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити відповідачу його право у подальшому на повернення з бюджету зайво сплаченого ним судового збору у цій справі за апеляційну скаргу (розрахунок: сплачено судового збору апелянтом 1818,00 грн. (а.с.66) – належний розмір судового збору за апеляційну скаргу 1453,44 грн. (розрахунок: судовий збір за позов у суді першої інстанції 1211,20 грн. (а.с.52) * 150%/100% * 0,8 коефіцієнт при подачі апеляційної скарги через систему «Електронний суд») за відповідною ухвалою апеляційного суду в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду відповідного клопотання відповідача.
Також, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у цій справі, як батькам, їх право у подальшому на зміну (зменшення чи збільшення) розміру аліментів на дитину в порядку ст. 192 СК України в разі зміни чи відпадіння обставин, які стали підставою для зміни способу та розмірі аліментів на неповнолітню дитину за оскаржуваним рішенням суду у цій справі. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05 грудня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 16.03.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С.	Онищенко Е.А.	Трофимова Д.А.