Справа № 306/2096/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

07 квітня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді – Собослоя Г.Г., 
суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 306/2096/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (далі по тексту ТОВ «Іннова Фінанс») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 25.01.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» і фізичною особою ОСОБА_1 було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 2819940124 (далі по тексту Договір позики).
Зі змісту Договору позики слідує, що разом із Правилами надання споживчих кредитів, затв. 17.10.2022 р. (надалі за текстом «Правила») складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений. Згідно умов договору, строк позики 30 днів, дисконтна (процентна ставка) 1,99 % на день, процентна ставка Позаакційна (базова (2,99%) в день.
Вказує, що у зв`язку з неналежним виконання зобов`язання за кредитним договором, заборгованість відповідача станом на 30.06.2024 становить у розмірі 68 950 гривень.
За вказаних обставин позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 68 950 гривень, з яких: тіло кредиту 14 000,00 грн., проценти 54 950 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 лютого 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 2819940124 від 25.01.2024 суму заборгованості в розмірі – 68 950 грн та сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції ухвалене за відсутності належних та допустимих доказів, що підтверджують факт виникнення кредитних зобов`язань, зокрема, позивачем не долучено доказів, які б підтверджували підписання відповідного договору між сторонами у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису, як і не містять доказів надання кредитних коштів. Крім цього, заперечує розмір нарахованих позивачем відсотків, оскільки за умовами Договору надання грошових коштів у позику № 2819940124 від 25.01.2024 передбачено, що позика у сумі 14 000 грн надавалася відповідачу на строк до 24.02.2024, а отже проценти за користування коштами за цим договором можуть бути нараховані лише протягом терміну, на який були надані кредитні кошти і на думку апелянта складають 10 500 грн. враховуючи наведене суд першої інстанції безпідставно стягнув заборгованість за процентами у розмірі 44 450 грн, нарахованих поза межами строку кредитування.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Матеріалами справи встановлено, що 25.01.2024 між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_2 укладено електронний Договір надання грошових коштів у позику № 2819940124. 
Договір підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, одноразовим ідентифікатором h9atzy1hi 25.01.2024 о 14 год. 41 хв. (а.с. 31).
У відповідності до умов вказаного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу позику у розмірі 14 000,00 грн, шляхом безготівкового перерахунку на рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності. А позичальник, зобов`язався повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплати процентів за користування позикою, нараховані згідно п. 1.3, 1.5. та/або 1.6. цього Договору, його додатків (п. 1.1., 1.2. Договору).
Тип позики - кредит для задоволення особистих потреб, процентна ставка фіксована, дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується відповідно до умов Програми Лояльності ТОВ «Іннова Фінанс» - 1,99% на день (726,35% річних); процентна ставка Позаакційна (базова) – 2,5% в день (912,5 % річних); строк позики (строк дії Договору) – 30 днів;дата надання позики – 25.01.2024; дата повернення позики 24.02.2024 (п.п. 1.1.1.-1.3.2. Договору).
На період строку, визначеного п.1.2. Договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмір 1,99%. у межах строку позики, якщо відбулася пролонгація, відповідно до розділу 4 даного договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка визначена у п.1.1.5. цього договору.
У випадку користування позикою понад строк, встановлений п.1.2. Договору, з наступного дня після спливу строку умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99% на день перераховуються і застосовується Позаакційна (Базова) процентна ставка в розмірі 2,5 % на день від суми позики за кожен день користування позикою.
Позичальник має право продовжити строк користування позикою. Після кожного продовження строку позики, змінюється кінцева дата позики та кінцева дата терміну дії договору на відповідну кількість днів (п.п. 4.1., 4.5. Договору).
Відповідно до пункту 5.5. Договору невід`ємною частиною Договору є Правила. Підписуючи цей Договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких є у вільному доступі та розміщений на сайті Товариства https.://finsfera.ua/rozkrittya-informacii/uridichna_informaciya.
До договору про надання грошових коштів у позику № 2819940124 від 25.01.2024 позивачем долучено: Анкету клієнта, в якій зазначено дані позичальника, зокрема адреса реєстрації та проживання, РНОКПП, документ, що посвідчує особу, а також електронна адреса позичальника фінансовий номер телефону, та номер банківського рахунку/картки для перерахунку коштів (а.с. 11-12); підписані одноразовим ідентифікатором Договір позики (Оферта) (а.с.13-23) та Таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки (а.с. 33, 34); Повідомлення про перерахування коштів (а.с. 35,36); Паспорт споживчого кредиту (а.с. 39-44); Правила надання грошових коштів у позику (а.с.47-59); протоколи створення та перевірки КЕП (а.с. 60,61) та надсилання одноразових ідентифікаторів для Паспорта кредиту і кредитного договору (а.с. 62).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Таким чином, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Так відповідно до п. 1.10. Договору - Договір підписується електронним підписом позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням – пропозицією укласти Договір. На вказану позичальником електронну пошту або смс повідомленням надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання договору, що згенерований під час проходження позичальником процедури укладення договору. Позичальник приймаючи пропозицію позикодаця укласти договір, підписує в УКС електронне повідомлення – пропозицію укласти договір та сам договір одноразовим ідентифікатором, шляхом натискання кнопки «підписати». Сформовані таким чином електронні підписи позичальника та позикодаця накладені на договір. Після підписання такими електронними підписами договору його умови вважаються прийнятими, а договір є укладеним.
Апелянт у скарзі вказує, що позивач не надав доказів, які б підтверджували підписання відповідного договору між сторонами у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису.
Суд зазначає, що при укладенні оспорюваного договору було застосовано комплекс заходів з ідентифікації особи Відповідача. Зокрема, у Анкеті клієнта та безпосередньо у реквізитах Договору позики (оферта) та Договору позики та додатках до них відповідачем зазначено його особисті дані, зокрема, власний РНОКПП (ІПН), паспортні дані, адресу реєстрації, номер мобільного телефону та адресу електронної пошти. Також вказано номер банківського рахунку/ банківської картки для перерахунку коштів: НОМЕР_1 .
Встановлений судом факт реєстрації цієї ж електронної адреси у підсистемі «Електронний суд» у сукупності з іншими персональними даними (РНОКПП, місце проживання, телефон), підтверджує, що саме Відповідач є володільцем вказаних засобів зв`язку та особисто здійснював реєстрацію на веб-сайті позикодавця.
Відтак, договір є укладеним, оскільки він підписаний сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів (e14erl3lk та h9atzy1hi). Направлення вказаних кодів на верифіковану пошту 25.01.2024 та їх подальше введення для підписання "Паспорту кредиту" та "Кредитного договору" є належним підтвердженням волевиявлення Відповідача, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 13-23, 24-34, 39-44, 60, 61).
Умови договору не порушують положень Закону України «Про захист прав споживачів», а докази того, що договір був укладений іншою особою, відсутні. 
Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2022 року у справі №757/40396/20 (провадження №61-850св22).
Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.
Таким чином, підписавши Договір позики ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ «Іннова Фінанс», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 07.10.2024 за вихідним № 7/6150, скріпленого електронним підписом генерального директора ТОВ «ФК «Контрактовий дім» Мазуренка В.М. та електронною печаткою ТОВ «ФК «Контрактовий дім», повідомлено, що згідно договору з ТОВ «Іннова Фінанс» № 160523/1 від 16.05.2023, 25.01.2024 о 14:41 на номер картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 успішно було перераховано кошти у сумі 14 000,00 грн (а.с. 35).
Аналогічні номер платіжної картки ( НОМЕР_1 ) зафіксовано і у Анкеті клієнта, Договорі позики (оферта), Договорі позики, реквізити якої були особисто надані Відповідачем під час верифікації в системі. Оскільки ідентифікація користувача та внесення банківських даних здійснювалися безпосередньо Відповідачем, посилання на невідповідність чи відсутність доказів транзакції суперечать фактичним обставинам справи та матеріалам, що підтверджують виконання Товариством своїх зобов`язань.
Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність стягнення процентів поза межами строку кредитування, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53,54), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункти 6.22-6.25), від 19 травня 2020 року у справі №910/23028/17 (пункт 6.28) та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 176/3645/14-ц та ряді інших.
Відповідно до умов Договору №2819940124 від 25.01.2024, кредитні кошти у розмірі 14 000,00 грн були надані Відповідачу на строк до 24.02.2024 року (30 днів). Відтак, після 24.02.2024 право позикодаця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється. Після закінчення цього строку нарахування процентів на підставі договору є безпідставним.
Як вбачається із позовної заяви, Позивач нарахував проценти у сумі 54 950,00 грн.
Розрахунок заборгованості здійснювався за формулою Т х % х Д, де
Т – заборгованість за тілом кредиту;
Д – кількість днів прострочення;
% - проценти, які нараховувались за користування кредитом.
Товариство, враховуючи встановлені законодавчі обмеження щодо денної процентної ставки, передбачені Законом України «Про споживче кредитування» із змінами внесеними Законом № 3498 від 22.11.2023, а також враховуючи користування позикою понад встановлений договором строк, нарахування процентів за користування позикою здійснювало за процентною ставкою в розмірі 2,5 % в день.
Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 14000 грн., колегія суддів погоджується з розрахунком, наведеним апелянтом, згідно з яким за період дії договору (з 25.01.2024 по 24.02.2024) сума процентів при ставці 2,5% на день складає 10 500,00 грн (14 000 х 2,5% х 30 днів). Будь-які нарахування понад цю суму (у розмірі 44 450,00 грн) здійснені Позивачем поза межами строку кредитування, що суперечить вимогам чинного законодавства та практиці Верховного Суду.
Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та помилково стягнув проценти у повному обсязі.
Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції, відповідно дост.376 ЦПК України, підлягає зміні, із викладенням резолютивної частини у редакції, згідно із якою позов підлягає частковому задоволенню та стягненням із відповідача на користь позивача загальної заборгованості 24 500 гривень, з яких тіло 14000 гривень, проценти 10 500 гривень. В решті позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч.10ст.141 ЦПК України).
Позивачем пред`явлено позов на суму 68 950 грн. Апеляційним судом задоволено вимоги позивача в розмірі 24 500 грн., що складає 35,53% від пред`явлених вимог.
При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. За подачу апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн.
Загальний розмір судових витрат по справі становить 6056 грн., а отже на позивача слід покласти 64,47 % від судових витрат 3 904,30 грн., а на відповідача 35,53% судових витрат 2 151,70 грн.
З огляду на викладене та враховуючи приписи ч.10ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути різницю судових витрат у розмірі 1 752,60 грн. (3 904,30 грн - 2 151,70 грн.).
Керуючись ст.ст. 141, 367, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 лютого 2025 року змінити.
Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» задовольнити частково.
Cтягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (адреса: 01014, м. Київ, вул. Болсуновська, 8, поверх 9, код ЄДРПОУ 44127243) заборгованість за Договором надання грошових коштів у позику № 2819940124 від 25.01.2024 року суму заборгованості в розмірі 24 500 гривень. 
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (код ЄДРПОУ 44127243,01014,Україна,місто Київ, вулиця Болсуновська,будинок,8,поверх 9) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 752,60 судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 07 квітня 2026 року.
Головуючий:
Судді: