ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" лютого 2026 р. Справа№ 910/9328/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гаврилюка О.М.
суддів: Ткаченка Б.О. 
Суліма В.В. 

секретар судового засідання Ніконенко Є.С.
за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Яндульський Д.В. (поза межами приміщення суду);

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ»
на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025, повний текст складено 10.11.2025
у справі № 910/9328/25 (суддя Чинчин О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ»
до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»
про визнання недійсним одностороннього правочину

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання недійсним одностороннього правочину.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсним одностороннього правочину Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», оформленого повідомленням №20.1.0.0.0/7-250109/408 від 09.01.2025.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/9328/25 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання недійсним одностороннього правочину відмовлено у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/9328/25; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання недійсним одностороннього правочину та зобов`язати відповідача відновити банківське обслуговування позивача. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн за подання позовної заяви та понесенні витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 542,00 грн за подання апеляційної скарги.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами. 
Скаржник вказує на те, що фактично єдиною підставою вчинення відповідачем оскаржуваного позивачем одностороннього правочину є позиція відповідача щодо відсутності фінансової можливості ОСОБА_1 збільшення статутного капіталу ТОВ «ЛК «Атон-ХХІ» до зареєстрованого розміру, водночас, позивачем було надано суду першої інстанції, серед іншого було надано Звіт з надання впевненості щодо відповідності майнового стану ОСОБА_1 , яка здійснила додаткові внески до статутного капіталу ТОВ «ЛК «Атон-ХХІ», вимогам Положення про авторизацію надавачів фінансових послуг та умови здійснення ними діяльності з надання фінансових послуг, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2023 № 199, станом на відповідні дати, виконаний 11.08.2025 ТОВ «Аудиторська фірма «Саміла».
На думку скаржника, висновок господарського суду першої інстанції про те, що зі звіту взагалі не вбачається походження грошових коштів, які були наявні на рахунках цієї фізичної особи, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки спростовуються змістом Звіту, а джерела походження грошових коштів ОСОБА_1 станом на відповідні дати є підтвердженими відповідно до п. 487 та 488 глави 42 розділу V Положення № 199.
Скаржник вказує на те, що джерелами походження грошових коштів ОСОБА_1 є кошти, отримані нею як позика від ОСОБА_2 , згідно із договором позики від 01.12.2024, що відповідає вимога п. 488 глави 42 розділу V Положення № 199.
Також скаржник у апеляційній скарзі виклав заяву про стягнення з відповідача понесені судові витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та понесені судові витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідачем не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/9328/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025. Призначити справу № 910/9328/25 до розгляду у судовому засіданні 20.01.2026.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026, у зв`язку з перебування судді Майданевича А.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026, для розгляду справи № 910/9328/25 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 прийнято справу № 910/9328/25 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.
20.01.2026 в багатьох областях України, в тому числі на території міста Київ було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку з чим судове засідання не відбулось.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/9328/25 на 24.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 задоволено клопотання Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/9328/25 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиція учасників справи 

Представник позивача у судове засідання 24.02.2026 не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином.
Представник відповідача у судовому засіданні 24.02.2026 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/9328/25 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 08.01.2025 відповідач прийняв рішення №Е.17.U.0.0/4-8453428 про відмову від підтримання ділових відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ». 
Повідомленням №20.1.0.0.0/7-250109/408 від 09.01.2025 відповідач повідомив відповідача про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку від 10.04.2025, у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику. 
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що односторонній правочин відповідача, оформлений повідомленням №20.1.0.0.0/7-250109/408 від 09.01.2025 року про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку з позивачем є недійсним, оскільки позивач пройшов необхідну перевірку перед відкриттям рахунку, а банком не направлялись запити про надання інформації, пояснення, документів, а тому зазначені банком підстави відмови у підтриманні ділових відносин не є такими, що свідчили би про проведення банком внутрішньої перевірки тому просить суд визнати недійсним односторонній правочин відповідача, оформлений повідомленням №20.1.0.0.0/7-250109/408 від 09.01.2025 про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку з позивачем та зобов`язати позивача відновити банківське обслуговування.
Відповідач в свою чергу вказав на те, що напрямком «Фінансовий моніторинг» за результатами здійснених заходів належної перевірки клієнта (далі - НПК) та посилених заходів належної перевірки (далі - ПЗНП) прийнято рішення про відмову у підтриманні ділових відносин з ТОВ «ЛК «АТОН-ХХІ» (код ЄДРПОУ 37441008) на підставі абзацу 3 частини 1 статті 15 Закону України «Про ПВК/ФТ» шляхом встановлення неприйнятно високого ризику у зв`язку з неможливістю виконувати визначені цим Законом обов`язки та/або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом, відповідно до частини 6 статті 7 Закону. Аналіз наданих документів, номінальний продаж корпоративних прав, відсутність фінансових можливостей КБВ для збільшення статутного капіталу не дає підстав вважати, що ОСОБА_1 є реальним КБВ компанії. Враховуючи вищезазначене, існує ймовірність, що ОСОБА_1 може представляти інтереси іншої особи (осіб).
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
За змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 5 ст. 202 Цивільного кодексу України, до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Частинами 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частинами 1, 3 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Статтею 1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов`язань за правочинами щодо фінансових інструментів, вчиненими на організованому ринку капіталу та поза ним, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається.
Згідно з частинами 1, 3 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до частини 2 статті 1075 Цивільного кодексу України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка: 1) якщо сума грошових коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, залишилася меншою від мінімального розміру, передбаченого банківськими правилами або договором, якщо така сума не буде відновлена протягом місяця від дня попередження банком про це; 2) у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором; 3) у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; 4) в інших випадках, встановлених договором або законом.
Частиною 4 статті 1075 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного правочину) визначено, що банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі: відсутності операцій за рахунком клієнта протягом трьох років підряд та відсутності залишку грошових коштів на цьому рахунку; наявності підстав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту; наявності підстав, передбачених Податковим кодексом України. Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу.
Згідно з пунктом 39 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» неприйнятно високий ризик - максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу.
У відповідності до частини 1 статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу.
Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» критерії ризиків визначаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених відповідно: Національним банком України - для суб`єктів первинного фінансового моніторингу, щодо яких Національний банк України відповідно до статті 18 цього Закону виконує функції державного регулювання і нагляду; центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, - для інших суб`єктів первинного фінансового моніторингу.
Частиною 6 статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» встановлено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі, зокрема, неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією.
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, зокрема, забезпечувати відповідно до вимог, встановлених відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, належну організацію та проведення первинного фінансового моніторингу, що належним чином надасть можливість виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) незалежно від рівня ризику ділових відносин з клієнтом (проведення фінансових операцій без встановлення ділових відносин) та повідомляти про них спеціально уповноважений орган, а також запобігати використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для проведення клієнтами фінансових операцій з протиправною метою; забезпечувати функціонування належної системи управління ризиками, застосування у своїй діяльності ризик-орієнтовного підходу та вжиття належних заходів з метою мінімізації ризиків; здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів; забезпечувати моніторинг фінансових операцій клієнта (у тому числі таких, що здійснюються в інтересах клієнта) на предмет відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик, включаючи в разі необхідності інформацію про джерело коштів, пов`язаних з фінансовою(ими) операцією(ями).
У пункті 34 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що належна перевірка - заходи, що включають: ідентифікацію та верифікацію клієнта (його представника); встановлення кінцевого бенефіціарного власника клієнта або його відсутності, у тому числі отримання структури власності з метою її розуміння, та даних, що дають змогу встановити кінцевого бенефіціарного власника, та вжиття заходів з верифікації його особи (за наявності); встановлення (розуміння) мети та характеру майбутніх ділових відносин або проведення фінансової операції; проведення на постійній основі моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, в разі необхідності, про джерело коштів, пов`язаних з фінансовими операціями); забезпечення актуальності отриманих та існуючих документів, даних та інформації про клієнта.
Згідно з частиною 2 статті 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки. Обсяг дій при здійсненні кожного із заходів належної перевірки визначається суб`єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням ризик-профілю клієнта, зокрема рівня ризику, мети ділових відносин, суми здійснюваних операцій, регулярності або тривалості ділових відносин.
Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, наскільки це можливо, проводити аналіз та вивчення підстав і цілей усіх фінансових операцій, що відповідають хоча б одній із таких ознак: є складними фінансовими операціями; є незвично великими фінансовими операціями; проведені у незвичний спосіб; не мають очевидної економічної чи законної мети. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен підвищити ступінь і характер моніторингу ділових відносин з метою визначення, чи є такі фінансові операції або дії клієнта підозрілими.
За приписами частини 1 статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі:
- якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені;
- встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей;
- подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу;
- виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою;
- якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.
Згідно з підпунктом 13 пункту 4 розділу I Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 № 65 (надалі - Положення), де-рискінг - явище, за якого СПФМ (суб`єкт первинного фінансового моніторингу) відмовляє у встановленні (підтриманні) ділових відносин з клієнтами з метою уникнення ризиків, а не управління ними.
Пунктами 11, 12 додатку № 1 до положення передбачено, що банк з урахуванням ризик-профілю клієнта на постійній основі проводить моніторинг ділових відносин та фінансових операцій клієнтів, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у банку інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, за потреби, про джерело коштів, пов`язаних із фінансовими операціями) у порядку, визначеному в додатку 1 до Положення. Якщо за результатами моніторингу ділових відносин клієнта банк виявляє підозрілі фінансові операції (діяльність), то банк за потреби вживає заходів щодо переоцінки рівня ризику таких ділових відносин з клієнтом та вживає ПЗНП (посилені заходи належної перевірки) у разі присвоєння високого рівня ризику.
Відповідно до пункту 2 Додатку 6 до Положення ПЗНП здійснюються банком до встановлення ділових відносин із клієнтом (проведення фінансової операції без встановлення ділових відносин) під час проведення моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, та актуалізації банком даних щодо клієнта.
За змістом пункту 5 Додатку 6 до Положення банк самостійно визначає види необхідних до вжиття банком заходів та обсяг необхідної додаткової інформації для здійснення ПЗНП.
У пункті 6 Додатку 6 до Положення визначено, що банк повинен підвищити ступінь і характер моніторингу ділових відносин із клієнтом з метою визначення, чи є фінансові операції або дії клієнта підозрілими, у разі виявлення фінансових операцій, що відповідають хоча б одній із таких ознак: 1) є складними фінансовими операціями; 2) є незвично великими фінансовими операціями; 3) проведені в незвичний спосіб; 4) не мають очевидної економічної чи законної мети; 5) не відповідають інформації щодо запланованої клієнтом діяльності з використанням послуг банку, отриманої банком від клієнта під час установлення мети та характеру ділових відносин із ним.
У пункті 12 Додатку 20 до Положення серед індикаторів підозрілості фінансових операцій визначений такий індикатор як фінансові операції за рахунком фізичної особи не відповідають ризик-профілю клієнта (зокрема віку, професії, доходам).
За приписами пункту 1 Додатку 12 до Положення банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин / відмовити клієнту у відкритті рахунку (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку/відмовитися від проведення фінансової операції у випадках, передбачених частиною першою статті 15 Закону про ПВК/ФТ.
Відповідно до пунктів 21, 23 Положення рада банку визначає та затверджує загальні принципи банку щодо дотримання вимог законодавства України з питань ПВК/ФТ в окремому внутрішньому документі у вигляді політики (далі - політика банку з питань ПВК/ФТ). Банк, дотримуючись визначеної радою банку політики у сфері ПВК/ФТ, розробляє та затверджує внутрішні документи з метою виконання вимог законодавства України у сфері ПВК/ФТ, які повинні містити дієві ризик-орієнтовані процедури, порядки, достатні для належної організації та функціонування внутрішньобанківської системи ПВК/ФТ та проведення первинного фінансового моніторингу, функціонування належної системи управління ризиками ВК/ФТ.
З положень підпункту 8 пункту 26 розділу ІІІ Положення про здійснення банками фінансового моніторингу слідує, що порядок дій стосовно відмови банку від встановлення (підтримання) ділових відносин / відкриття рахунку (обслуговування), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку / відмови від проведення фінансової операції у випадках, передбачених Законом про ПВК/ФТ встановлюється банком самостійно у внутрішніх документах із запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Як вже зазначалось, 08.01.2025 відповідачем прийнято рішення №Е.17.U.0.0/4-8453428 про відмову від підтримання ділових відносин з відповідачем, а повідомленням № 20.1.0.0.0/7-250109/408 від 09.01.2025 відповідач повідомив позивача про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку від 10.04.2025, у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику.
За змістом пунктів 34-37 Положення №65 банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку.
Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації.
Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень.
Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.
Критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком у додатку 19 до Положення №65, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку. Банк визначає пріоритетність/значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки/вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (пункти 45, 46 Положення №65).
Банк за результатами здійснення оцінки ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) із клієнтом установлює рівень ризику, використовуючи скорингову ризик-модель, що враховує наявність притаманних клієнту, його діяльності (у тому числі тієї, що очікується на етапі встановлення ділових відносин із клієнтом) критеріїв ризику (пункт 54 Положення №65).
Відповідно до пункту 55 Положення №65 шкала для класифікації рівнів ризику ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) обов`язково має містити високий та неприйнятно високий (підкатегорія високого ризику, який є максимально високим ризиком, що не може бути прийнятий банком) рівні ризику.
Банк запроваджує власну скорингову ризик-модель і самостійно визначає вхідні дані та інформаційні джерела для проведення оцінки ризиків, алгоритм (модель) проведення оцінки ризиків та шкалу визначення рівнів ризиків (пункт 56 Положення №65).
Пунктом 61 Положення №65 передбачено, що банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених частиною шостою статті 7 Закону №361-IX, у інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також щодо:
- клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та / або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, інших злочинів;
- клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками.
Відповідно до п. 33 ч. 5 Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2020 № 107 (далі Положення № 107), прийнятний рівень ризиків ВК/ФТ - ризик, який є керованим, підконтрольним установі, не може спричинити підвищення юридичного ризику та ризику репутації, а також погіршення фінансових результатів діяльності установи чи завдати шкоди її кредиторам і клієнтам.
Згідно з п. 42 ч. 5 Положення № 107 ризик репутації - наявний або потенційний ризик для надходжень і капіталу, який виникає через несприятливе сприйняття іміджу установи клієнтами, контрагентами, потенційними інвесторами або органами нагляду, який впливає на спроможність установи встановлювати нові відносини з контрагентами, надавати нові послуги або підтримувати наявні відносини та може призвести установу (або її керівників) до фінансових втрат або зменшення клієнтської бази, притягнення до адміністративної, цивільної або кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 46 ст. 1 Закону підозра - припущення, що ґрунтується на результатах аналізу наявної інформації та може свідчити про те, що фінансова операція або її учасники, їх діяльність чи походження активів пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму та/або фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, або із вчиненням іншого кримінального правопорушення або діяння, за яке передбачені міжнародні санкції.
Згідно з п. 6 додатку 19 до Положення № 65 критеріями ризику, що зумовлені репутацією клієнта або КБВ клієнта, зокрема, є наявна негативна інформація в офіційних та/або публічних джерелах про клієнта або його КБВ, що свідчить про можливий зв`язок із тероризмом або іншою кримінальною/незаконною діяльністю.
Критерії ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення затвердженні наказом Міністерством фінансів України від 28.12.2022 № 465.
Розділом II наказу передбачено, що критерії ризику за типом клієнта - критерії ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, що безпосередньо притаманні клієнту СПФМ, організаційно-правовій формі клієнта, структурі власності клієнта, діловій, професійній чи особистій діяльності клієнта та його кінцевому бенефіціарному власнику.
Відповідно до п. 32 розділу II наказу СПФМ мають враховувати такі значення критеріїв ризику за типом клієнта під час оцінки ризиків з урахуванням ризик-орієнтованого підходу, а саме клієнт має такі репутаційні ознаки:
наявна негативна інформація про нього або його КБВ в офіційних документах, офіційних та/або інших джерелах, що свідчить про його можливий зв`язок з організованими злочинними групами та/або злочинними організаціями;
пропагує та підтримує дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади, та діяльність із дискредитації конституційного ладу України, заохочення до військових дій російської федерації на території України.
Відповідно до підпунктів 3, 5 пункту 8 Додатку №12 до Положення №65 банк має визначити у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення порядок відмови у передбачених законом випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, що також має містити:
- складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону №361-IX у кожному випадку;
- порядок інформування клієнта про відмову в установленні (підтриманні) із ним ділових відносин з обов`язковим зазначенням дати відмови та відповідних підстав відмови, визначених статтею 15 Закону №361-IX (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті).
Як вже зазначалось, положення ст. 15 Закону №361-IX уповноважують банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, проте банк зобов`язаний підтвердити існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику. 
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.01.2024 у справі № 922/1253/23.
Відповідачем, за результатом проведення внутрішньої перевірки відповідно до наявної публічної інформації встановлено неприйнятно високий ризик стосовно позивача, а саме: напрямком «Фінансовий моніторинг» за результатами здійснених заходів належної перевірки клієнта та посилених заходів належної перевірки (далі - ПЗНП) прийнято рішення про відмову у підтриманні ділових відносин з позивачем на підставі абзацу 3 частини 1 статті 15 Закону України "Про ПВК/ФТ" шляхом встановлення неприйнятно високого ризику у зв`язку з неможливістю виконувати визначені цим Законом обов`язки та/або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом, відповідно до частини 6 статті 7 Закону. 1) Загальна інформація щодо компанії: клієнт банку, ID 71649856 дата створення компанії: 25.11.2010 (14 років) статутний капітал: 10 000 000,00 грн адреса: Україна, 03035, місто Київ, вулиця Сурикова, будинок 3, офіс 19, основний квед: 64.91 Фінансовий лізинг сайт https://aton-leasing.com/public/ ліцензія: на здійснення діяльності з фінансового лізингу, діюча, видана від 15.02.2024. ТОВ «АТОН-XXI» - лізингова компанія, що має 20-річний досвід на ринку лізингових послуг. Протягом тривалого часу команда досвідчених менеджерів забезпечує ефективну роботу у сфері надання послуг фінансового, оперативного та зворотного лізингу для підприємств усіх форм власності. Структура власності та кінцевий бенефіціарний власник (КБВ). 100% - КБВ ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянка та резидент України, клієнт банку, актуалізована. 2.1. Зміни у структурі власності: Від 26.12.2023 ОСОБА_1 придбала корпоративні права у ОСОБА_3 (НОМЕР_4) ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянка та резидент України, клієнт банку, актуалізована. ОСОБА_3 від 08.10.2019 придбала корпоративні права у ОСОБА_4 (НОМЕР_5) ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянка та резидент України, клієнт банку, актуалізована. Від 02.03.2020 ОСОБА_3 продала 50% корпоративних прав ОСОБА_5 ( НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянин та резидент України, клієнт банку, актуалізований. Проте, від 25.03.2021 ОСОБА_6 повертає 50% корп.прав ОСОБА_7 була одноосібним власником компанії у період 19.07.2017-08.10.2019 рр. У період 29.03.2016-19.07.2017 рр. власниками були: 50% ОСОБА_4 та 50% ОСОБА_8 (НОМЕР_6) ІНФОРМАЦІЯ_5 громадянин та резидент України, клієнт банку, актуалізований. ОСОБА_4 від 29.03.2016 придбала 50% корп. прав у ОСОБА_9 ( НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 громадянин та резидент України, клієнт банку, актуалізований. Засновниками компанії від 26.11.2010 р. були: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Інформація щодо продажу корпоративних прав: Відповідно до отриманого договору купівлі-продажу від 22.12.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , продаж 100% корпоративних прав відбувся за ціною 10 000,00 грн (Додаток). Власний капітал компанії на кінець 2023 року складав 2,6 млн.грн (Додаток). У компанії було запитано інформацію, щодо доцільності продажу корпоративних прав між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 за номінальною ціною - інформацію компанією надано не було. Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.10.2019 ОСОБА_4 продала корпоративні права ОСОБА_3 за ціною 10 тис. грн. (Додаток). ОСОБА_6 продав корп. права ОСОБА_3 за ціною 3 тис.грн. (до цього вона йому продала за тією ж ціною). Інформація щодо КБВ, її доходів та статутного капіталу: Дохід ОСОБА_1 : за період 2019-2024 рр. склав 270 757,08 грн (довідка про доходи - пенсія) за період 2011-2022 рр.: 675 554,00 грн (відповідно до витягу о з реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) декларація ФОП: за 2022 р. на суму 571 530,00 грн за 3 кв. 2023 р.: 381 720,00 грн (Додаток). У програмних комплексах Банку наявне рішення від 15.11.2024 про збільшення статутного капіталу ОСОБА_1 до 10 млн.грн. Враховуючи доходи ОСОБА_1 , вона не має фінансових можливостей для збільшення статутного капіталу компанії. Відповідно не зрозуміло за рахунок яких (чиїх) коштів буде збільшено статутний капітал. Банком було здійснено додатковий запит для виключення ймовірності факту того, що ОСОБА_1 веде бізнес не від власного імені, для розуміння джерел формування стартового капіталу для подальшого ведення бізнесу (бізнес історія, яким чином розпочинала бізнес, як «виросла» у бізнесі, як сформувала СК), але повної відповіді отримано не було. Компанія наполягає, що єдиним власником та КБВ є саме ОСОБА_11 . Аналіз наданих документів, номінальний продаж корпоративних прав, відсутність фінансових можливостей КБВ для збільшення статутного капіталу не дає підстав вважати, що ОСОБА_1 є реальним КБВ компанії. Враховуючи вищезазначене, існує ймовірність, що ОСОБА_1 може представляти інтереси іншої особи (осіб).
Так, рішенням єдиного засновника позивача (ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ») від 22 грудня 2023 року №22/12/2023 вирішено збільшити статутний капітал Товариства до 3 000 000,00 грн, а рішенням єдиного засновника позивача (ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» від 15 листопада 2024 року №15/11/2024 вирішено збільшити статутний капітал Товариства до 10 000 000,00 грн. 
Рішенням Правління АТ КБ «ПриватБанк» протокол № 66 від 22.09.2022, реєстраційний номер: 2022/7333744 затверджено Положення про відмову від встановлення (підтримання) ділових відносин/проведення фінансової операції, яке є окремим внутрішнім документом з питань фінансового моніторингу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», розроблене з метою забезпечення Банком дотримання вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Також рішенням Правління АТ КБ «ПриватБанк» протокол № 23 від 18.05.2021, реєстраційний № 2021/6760383 затверджено Порядок відмови від підтримання ділових відносин та закриття рахунків клієнтів Банку.
За змістом пункту 4.4.2 Положення про відмову, у разі виявлення уповноваженим працівником (визначеним пункту 4.4.1 цього Положення про відмову) підстав для відмови, визначених пунктом 4.1 цього Положення про відмову (крім випадків ненадання клієнтом необхідних для здійснення НПК документів чи відомостей для здійснення актуалізації даних та інформації про клієнта), такий працівник у порядку, визначеному Технологічною картою/описом процесу ініціює за допомогою СА банку відповідне повідомлення відповідальному працівнику банку (особі, уповноваженій відповідальним працівником/уповноваженому працівнику НФМ). У випадках, не пов`язаних із використанням СА банку таке повідомлення надається гілкою «Ризикова діяльність», службовими записками в ПриватДок або іншим способом, визначеним ВДФМ. Надання будь-якого повідомлення (ескалації) супроводжується інформацією щодо ідентифікаційних даних клієнта, які надають змогу забезпечити, у разі прийняття рішення про відмову, внесення інформації про нього у реєстр відмов та подальше надання повідомлення СУО із зазначенням всіх даних, визначених законодавством у сфері ПВК/ФТ Уповноважені працівники, які визначені пунктом 4.4.1 цього Положення про відмову, складають обґрунтовані висновки про відмову у формі службових записок у ПриватДок (згідно спеціально затверджених шаблонів), адресатом яких є відповідальний працівник Банку (або особа яка тимчасово виконує його обов`язки). У кожному випадку висновок складається з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом/ обслуговуванні клієнта шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону про ПВК/ФТ). Висновки за клієнтами, які мають групові ознаки (підстави) для відмови, можуть формуватись однією службовою запискою. У разі наявності випадків ненадання клієнтом необхідних для здійснення НПК документів чи відомостей для здійснення актуалізації даних та інформації про клієнта, відмова від підтримання ділових відносин/обслуговування клієнта здійснюється на підставі розпорядження відповідального працівника банку, яким встановлюються загальні підходи до процесу відмови у підтриманні ділових відносин неактуалізованим клієнтам. При цьому окремі службові записки по кожному неактуалізованому клієнту не складаються.
Отже, внутрішні документи банку з питань фінансового моніторингу є документами з обмеженим доступом. Тобто, банк не ознайомлює клієнтів із внутрішніми документами, у даному випадку критеріями ризику, з метою уникнення легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильними висновок господарського суду першої інстанції про те, що відповідач, здійснивши належну перевірку фінансових операцій та, виявивши підозрілу діяльність, керуючись наведеними вище приписами чинного законодавства про фінансовий моніторинг, виконав власний обов`язок суб`єкта фінансового моніторингу та встановив позивачу неприйнятно високий ризик ділових відносин та, як наслідок, відмовився від підтримання ділових відносин з ним для уникнення ризиків використання банку з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення.
Доводи позивача про наявність у фізичної особи ОСОБА_1 грошових коштів в сумі, рівній або більшій, ніж сума здійсненого нею внеску до статутного (складеного) капіталу позивача, на підтвердження чого останнім надано договір №12-06/25 про виконання завдання з надання впевненості від 12.06.2025, укладений між ТОВ «Аудиторська фірма «Саміла», Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» та ОСОБА_1 , звіт з надання впевненості щодо відповідності майнового стану ОСОБА_1 , яка здійснила додаткові внески до статутного капіталу ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ», за висновками якого на підставі проведених аудиторських процедур щодо майнового стану ОСОБА_1 , яка здійснила додаткові внески 03 квітня 2024 року, 24 квітня 2024 року, 25 квітня 2024 року, 26 квітня 2024 року, 14 червня 2024 року, 26 червня 2024 року, 28 червня 2024 року, 11 липня 2024 року, 12 липня 2024 року, 17 липня 2024 року, 15 серпня 2024 року, 23 серпня 2024 року, 26 серпня 2024 року, 29 серпня 2024 року, 30 серпня 2024 року, 24 вересня 2024 року, 28 вересня 2024 року, 04 жовтня 2024 року, 25 жовтня 2024 року, 06 грудня 2024 року, 22 січня 2025 року, 28 січня 2025 року, 29 січня 2025 року, 30 січня 2025 року, 31 січня 2025 року, 03 лютого 2025 року, 04 лютого 2025 року, 06 лютого 2025 року, 07 лютого 20254 року, 10 лютого 2025 року, 11 лютого 2025 року, 12 лютого 2025 року, 13 лютого 2025 року, 14 лютого 2025 року, 17 лютого 2025 року, 18 лютого 2025 року до статутного капіталу ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ», були отримані документи та інформація в достатньому обсязі для висловлення вмотивованої, об`єктивної, неупередженої та обґрунтованої думки аудитора з приводу аналізованих питань: - станом на відповідні дати розмір грошових коштів фізичної особи є більшим від сум здійснених ним додаткових вкладів (внесків) до статутного капіталу ТОВ «ЛК «АТОН ХХІ», але частина грошових коштів станом на відповідну дату 29.01.2025р. не була розміщена на рахунку ОСОБА_1 ; - джерела походження власних коштів ОСОБА_1 станом на відповідні дати є підтвердженими відповідно до пункту 487 та 488 глави 42 розділу V Положення № 199 (окрім абзацу третього підпункту 4 пункту 487 глави 42 розділу V Положення №199), оцінюються колегією суддів критично, оскільки з наданих доказів не вбачається походження грошових коштів, які були наявні на рахунках вказаної фізичної особи, що не спростовано скаржником.
З огляду на викладене, приписи статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (як спеціальний закон) прямо наділяє відповідача (банк) обов`язком відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів, водночас, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами на підтвердження наявності правових підстав для визнання недійсним одностороннього правочину Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», оформлений повідомленням №20.1.0.0.0/7-250109/408 від 09.01.2025 року про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» та зобов`язання Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» відновити банківське обслуговування, відповідно до норм ст. 215 Цивільного кодексу України, тобто доводи позивача про про наявність підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання договору, є безпідставними.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на те, що повідомлення № 20.1.0.0.0/7-250109/408 від 09.01.2025 про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку від 10.04.2025, у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику, узгоджуються з приписами Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу та внутрішніми документами ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», повідомлення містить всі обов`язкові дані, що передбачені Порядком та відповідає затвердженому шаблону, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову та зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Доводи скаржника про те, що висновок господарського суду першої інстанції про те, що зі звіту взагалі не вбачається походження грошових коштів, які були наявні на рахунках цієї фізичної особи, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки спростовуються змістом Звіту, а джерела походження грошових коштів ОСОБА_1 станом на відповідні дати є підтвердженими відповідно до п. 487 та 488 глави 42 розділу V Положення № 199, при цьому, джерелами походження грошових коштів ОСОБА_1 є кошти, отримані нею як позика від ОСОБА_2 , згідно із договором позики від 01.12.2024, що відповідає вимога п. 488 глави 42 розділу V Положення № 199, оцінюються колегією суддів критично, оскільки сама по собі наявність договору позики лише пояснює шлях надходження коштів до позивача, але не пояснює, де ці кошти взяв позикодавець, водночас, банк має переконатися в легальності першоджерела.
Також колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що якщо до звіту не додано податкові декларації або довідки про доходи позикодавця, які підтверджують наявність у нього такої суми на момент надання позики, звіт вважається формальним і таким, що не спростовує підозри.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/9328/25, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/9328/25, відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі необґрунтованими, такими, що спростовуються матеріалами справи та не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Враховуючи викладене, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення та не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/9328/25.
З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Хаджинастасиу проти Греції»).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/9328/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/9328/25 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/9328/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/9328/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Справу № 910/9328/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Текст постанови складено та підписано 15.04.2026.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк 

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім