ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/350/26
12 березня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючої судді Дерех Н.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:
Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано- Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 16.01.2026 у виконавчому провадженні №80005602 про стягнення виконавчого збору в сумі 34588,00 гривень.
Позов обґрунтований тим, що, на думку позивача, спірна постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню, адже судове рішення у справі №300/1044/25 було виконане до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Вважає, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1044/25 було самостійно виконано у момент надання розпорядження директором Західного міжрегіонального центру 16.01.2026 о 10:51 годині, тобто під час його направлення структурним підрозділам «до виконання». Крім цього, заважує, що оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору прийнято державним виконавцем та отримано позивачем вже після початку добровільного виконання судового рішення по справі №300/1044/25, оскільки, як вже вказано вище, о 10:51 годині 16.01.2026 директором Західного міжрегіонального центру прийнято рішення про добровільне його виконання, що підтверджуються відомостями з програмного забезпечення «АСКОД». З цього приводу, позивач вказує, що постанова про відкриття виконавчого провадження позивачем отримана рекомендованим листом з повідомленням лише 21.01.2026 та зареєстрована за вхідним №017/01-10/563. Додатково вказує, що наслідком виконання рішення суду в добровільному порядку є видача наказу на призначення безоплатної правничої допомоги від 19.01.2026 №Н-БВПД/017/04.3-4/22.
Ухвалою суду від 02.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю, так як вважає, що державним виконавцем вчинено всі дії, які передбачені законодавцем, що регулюють виконавче провадження, та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». На думку представника відповідача, виконавчий лист №300/1044/25 не виконаний до відкриття виконавчого провадження, та не належить до жодних з категорій виконавчих документів по яких виконавчий збір не стягується, а тому винесена постанова про стягнення виконавчого збору №80005602 від 16.01.2026 є законною, та скасуванню не підлягає.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №80005602 з примусового виконання виконавчого листа №300/1044/25 від 13.01.2026 виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання безоплатної правничої допомоги від 10.02.2025 та прийняти передбачене законом рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
16.01.2026 державним виконавцем прийнято Постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП №80005602 з виконання виконавчого листа №300/1044/25, виданого 13.01.2026 Івано-Франківським окружним адміністративним судом. В п.3 вказаної постанови вказано про необхідність стягнення з боржника - Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця в розмірі 34588,00 грн.
Після цього, 16.01.2026 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у ВП №80005602 про стягнення з боржника - Західного міжрегіонального центру з надання безоплатно правничої допомоги виконавчого збору у розмірі 34588,00 грн.
Вважаючи протиправною та такою, що підлягає до скасування вказану постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із статтею 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Статтею 4 Закону №1404-VIII установлено виключний перелік вимог до виконавчого документу.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону №1404-VIII).
Статтею 12 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї за відомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Аналізуючи наведені процесуальні вимоги Закону №1404-VIII, суд зазначає, що підставою для відкриття виконавчого провадження є виконавчий документ, який відповідає вимогам статті 4 та строк пред`явлення якого для примусового виконання не сплинув. При цьому, Законом №1404-VIII на виконавця не покладено обов`язку перевіряти стан виконання боржником, зокрема, рішення суду, на підставі якого видано такий виконавчий документ.
Поряд з цим, відповідно до положень статті 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються, зокрема з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Статтею 27 Закону №1404-VІІІ надано визначення поняттю «виконавчий збір» та унормовано питання щодо його розміру, порядку та підстав стягнення.
Так, згідно зі частиною першою статті 27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно із частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Окремі питання організації виконання судових рішень визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, пунктом 8 розділу ІІІ якої встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Відтак, наведені приписи свідчать про те, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, оскільки державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
При цьому, в розумінні положень Закону №1404-VIII примусове виконання виконавчого документу розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Наведена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.04.2020 по справі №480/3452/19, у якій крім іншого зазначено, що стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.
Аналогічна правова позиція також наведена у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 по справі №360/3324/19 та від 23.12.2020 по справі №620/334/20.
Як свідчать матеріали справи, 16.01.2026 державним виконавцем прийнято Постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП №80005602 з виконання виконавчого листа №300/1044/25, виданого 13.01.2026 Івано-Франківським окружним адміністративним судом, який, на думку суду, оформлений належним чином і відповідає вимогам виконавчого документу. 
Пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження №80005602 від 16.01.2026 передбачено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 34588,00 грн.
Доказів скасування вказаної постанови судом не здобуто та учасниками справи суду не подано.
В подальшому, 11.02.2026 державним виконавцем, керуючись пунктом 9 частини першої ст. 39, статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження", прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП №80005602. Постановою про закінчення виконавчого провадження № 80005602 від 11.02.2026 п. 2 вказано: постанову про стягнення витрат виконавчого провадження № 80005602 від 16.01.2026 та постанову про стягнення виконавчого збору №80005602 від 16.01.2026 направити до Головного управління державної казначейської служби України у Тернопільській області. для виконання.
Зокрема, у постанові про закінчення виконавчого провадження від 11.02.2026 у ВП №80005602 вказано, що 22.01.2026 на адресу відповідача надійшло повідомлення Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги № 017/01-10/293 від 21.01.2026 про повне фактичне виконання рішення, згідно виконавчого документа №300/1044/25 та додано копії документів (наказ №Н-БВПД/017/04.3-4/22 від 19.01.2026 про надання безоплатної вторинної допомоги, лист про направлення заявнику наказу, службовий лист від 16.01.2026), які підтверджують виконання рішення суду. 
Вищевказана постанова про закінчення виконавчого провадження №80005602 від 11.02.2026 Західним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги у визначений термін не оскаржувалась.
Між тим, суд звертає увагу, що у відповідності до частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. 
У свою чергу, частиною дев`ятою статті 39 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Разом з тим, суд враховує, що резолютивною частиною виконавчого документа виконавчого листа №300/1044/25 від 13.01.2026 Івано-Франківського окружного адміністративного зазначено: «Зобов`язати Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання безоплатної правничої допомоги від 10.02.2025 та прийняти передбачене законом рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні». 
Отож, суд вважає, що в розумінні частини першої пункту 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та з урахуванням висновків суду у рішенні повним фактичним виконанням рішення суду є розгляд заяви по суті та прийняття відповідного рішення.
У спірному випадку, наказ Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правової допомоги виданий 19.01.2026 за № Н-БВПД/017/04.3-4/22, тобто після відкриття виконавчого провадження у ВП №80005602 - 16.01.2026.
З наведеного мотиву суд критично оцінює доводи представника позивача з приводу того, що №300/1044/25 виконано до відкриття виконавчого провадження.
Натомість, суд приймає до уваги доводи представника відповідача з приводу того, що виконавчий лист №300/1044/25 не виконаний до відкриття виконавчого провадження, та не належить до жодних з вищевказаних категорій виконавчих документів, по яких виконавчий збір не стягується.
Щодо доводів позивача про те, що оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору прийнято державним виконавцем та отримано позивачем вже після початку добровільного виконання судового рішення по справі №300/1044/25, суд зазначає, що вказане рішення прийнято 03.12.2025, набрало законної сили 13.01.2026 . Доказів вчинення позивачем будь-яких, спрямованих на виконання зазначеного рішення суду з моменту його прийняття (03.12.2025) до моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП №80005602 (16.01.2026), судом не здобуто та учасниками справи суду не подано.
Суд враховує, що виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону №1404-VІІІ, а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Таким чином виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Отож, з урахуванням встановлених обставин у справі та доказів, поданих на їх обґрунтування, суд висновує, що відповідач, приймаючи оскаржені постанову діяв правомірно.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у позові необхідно відмовити повністю. 
Оскільки суд дійшов висновку, що у задоволенні даного позову необхідно відмовити у повному обсязі, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено та підписано 12 березня 2026 року.
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Реквізити учасників справи:
позивач - Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги (місцезнаходження: пров. За Рудкою, 33, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46003 код ЄДРПОУ 38357766), 
відповідач - Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження:вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл.,76019 код ЄДРПОУ:43316386). 
Головуюча суддя Дерех Н.В.