Справа № 548/243/25
Провадження № 2/548/227/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2026 Хорольський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого - судді Старокожка В.П.,
за участі секретаря судового засідання - Скрипніченко М.І.,
позивачки за первісним позовом - ОСОБА_1 , 
представника позивачки за первісним позовом - відповідачки за зустрічним - адвоката Винниченко Л.П.,
відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним - ОСОБА_2 ,
представника відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним - адвоката Жаги Е.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорола Лубенського району Полтавської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за об`єднаним зміненим первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання рухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна колишнього подружжя,
ВСТАНОВИВ:
30 січня 2025 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області з позовом про визнання рухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ, який у подальшому уточнила, просила суд здійснити поділ спільного майна, набутого сторонами під час шлюбу та визнати рухоме майно, придбане після шлюбу спільною сумісною власністю та здійснити його поділ. 
У обґрунтування позову зазначила, що у період шлюбу із відповідачем ОСОБА_2 вони придбали житловий будинок АДРЕСА_1 вартістю 582 010,00 гривень, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , який складається з: житлового будинку - літ. А, загальною площею 67,3 кв. м, житловою площею 51, 6 кв. м, сараю - літ. Б, погрібу - літ. В, вбиральні - літ. Г, гаражу - літ. Д, огорожі №1, вигрібної ями № 2, а тому просить визнати за нею право власності на частину цього будинку.
Також вказала, що після розірвання шлюбу вона продовжувала спільно проживати з відповідачем однією сім`єю, вела з ним спільне господарство у період з 14.06.2022 по 21.09.2024 та за цей час ними було придбано майно, а саме : 
- легковий автомобіль марки LEXSUS - RX 350, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 807 400,00 грн;
- диван ''ЛОРЕНЦО'' вартістю 12 210,00 грн.;
- диван ''АТЛАНТІК'' вартістю 22 972,00 грн.;
- холодильник марки ''SAMSUNG'' вартістю 25000,00 грн;
- люстру вартістю 3950,00 грн;
- люстру вартістю 2100,00 грн;
- кухонні релети вартістю 1500,00 грн;
- дрова для опалення - 2 автомобіля (придбано у червні 2022 року та жовтні 2023 року у ПП ''Перхун'') вартістю - 24 000 грн;
- шафу-купе вартістю 27 000,00 грн;
- фотошпалери в кількості 1 шт. вартістю 4500 грн;
- навісний газовий котел Westen Pulsar Д 240 вартістю 31500,00 грн;
- кутовий диван вартістю 12 000,00 грн;
- комод вартістю 3500,00 грн,
- стінку "Оскар'' вартістю 6500,00 грн.,
- ліжко металеве двоспальне вартістю 4800,00 грн,
- матрац двоспальний вартістю 4400,00 грн,
- газову плиту ''МОRA'' вартістю 6000,00 грн,
- кухонний гарнітур вартістю 9600,00 грн,
- морозильну камеру ''GRUNHELM'' вартістю 17800,00 грн,
- пневматичну гвинтівку ''HUNTER FORCE 900 Cambo'' вартістю 10400,00 грн.,
- люстру вартістю 2 400,00 грн,
- люстру вартістю 2 400,00 грн,
- навісний газовий котел ''FERELLA Azip C 24'' вартістю 25000,00 грн.
Загальна вартість майна - 1066 932,00 гривень.
07 травня 2025 року вона змінила прізвище із '' ОСОБА_5 '' на дівоче – '' ОСОБА_6 ''.
Прохала провести поділ спільного сумісного рухомого майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , виділивши у її особисту приватну власність рухоме майно:
- кутовий диван вартістю 12 000,00 грн;
- комод вартістю 3500,00 грн,
- стінку ''Оскар'' вартістю 6 500,00 грн,
- ліжко металеве двоспальне вартістю 4800,00 грн.,
- матрац двоспальний вартістю 4400,00 грн,
- газову плиту ''МОRA'' вартістю 6000,00 грн,
- кухонний гарнітур вартістю 9600,00 грн,
- морозильну камеру ''GRUNHELM'' вартістю 17800,00 грн,
- пневматичну гвинтівку ''HUNTER FORCE 900 Cambo'' вартістю 10400,00 грн,
- люстру вартістю 2400,00 грн,
- люстру вартістю 2400,00 грн, тобто майно загальною вартістю 79800,00 гривень.
Виділити в особисту приватну власність відповідача ОСОБА_2 наступне рухоме майно:
- легковий автомобіль марки LEXSUS - RX 350, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 807 400, 00 грн;
- диван ''ЛОРЕНЦО'' вартістю 12 210,00 грн;
- диван ''АТЛАНТІК'' вартістю 22972,00 грн;
- холодильник марки ''SAMSUNG'' вартістю 25000,00 грн;
- люстру вартістю 3950,00 грн;
- люстру вартістю 2100,00 грн;
- кухонні ролети вартістю 1500,00 грн;
- дрова для опалення - 2 автомобіля (придбано у червні 2022 року та жовтні 2023 року у ПП ''Перхун'' ) вартістю 24000,00 грн;
- шафу-купе - вартістю 27000,00 грн;
- фотошпалери в кількості 1 шт. вартістю 4500,00 грн;
- навісний газовий котел ''Westen Pulsar Д 240'' вартістю 31500,00 грн;
- навісний газовий котел ''FERELLA Azip C 24'' вартістю 25000,00 грн, тобто майно загальною вартістю 987132,00 гривень.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію різниці вартості спільного майна, що виділяється, в сумі 453666, 00 гривень, а також понесені нею у зв`язку із розглядом цієї справи судові витрати.
27 лютого 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Жага Е.Г., діючи в інтересах свого довірителя, подав зустрічний позов до позивачки за первісним позовом ОСОБА_4 про поділ спільного майна колишнього подружжя, у обґрунтування якого зазначив, що 25 жовтня 1997 року сторони - ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище '' ОСОБА_6 ''), та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Хорольської райдержадміністрації Полтавської області, актовий запис № 86.
11 травня 2022 року рішенням Хорольського районного суду у справі № 548/299/22 шлюб було розірвано. 
Представник відповідача вказує, що згідно з договором купівлі-продажу будинку, посвідченого 26 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Рибкою К.О., зареєстрованого в реєстрі за № 3614, у період шлюбу між сторонами на спільні кошти подружжя було придбано на ім`я позивача ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно до Звіту про оцінку майна житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , його ринкова вартість становить 582010 грн.
Крім того, сторонами в шлюбі 24.07.2021 був придбаний автомобіль КІА Opirus 2006 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .
02.10.2022 позивачем на ім`я ОСОБА_4 , з метою реалізації спільного майна подружжя та поділу коштів, вже після розірвання шлюбу, була надана довіреність на представництво його інтересів з питань володіння, користування, експлуатації та розпорядження (з правом здійснення продажу, міни, передачі в заставу, в тому числі як майновим поручителем, надання в оренду тощо) на вищевказаний автомобіль.
У цей час позивач перебував у складі Збройних Сил України та не міг самостійно цим займатися.
07.01.2023 автомобіль був проданий, що підтверджується листом Територіального сервісного центру МВС № 5343 за вих. № 31/32/5343/А-674-612-2025 від 13.02.2025
Отримані кошти за продаж автомобіля відповідачка (позивачка за первісним позовом) залишила собі, частину коштів, належну позивачеві, не повернула.
Відповідно до довідки суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_7 ринкова вартість аналога автомобіля КІА Opirus 2006 року випуску, становить 313 710 грн (додається).
Так позивачем недоотримана сума від продажу автомобіля становить 156 855 грн.
Крім того, вказує, що подружжям за час шлюбу за спільні кошти було придбане майно:
-Диван ''Лоренцо'' вартістю 12 210,00 грн;
-диван ''Атлантік'' вартістю 22 972,00 грн;
-кутовий диван вартістю 12 000,00 грн;
-люстру вартістю 3950,00 грн;
-люстру вартістю 2100,00 грн;
-люстру вартістю 2400,00 грн;
-люстру вартістю 2400,00 грн;
-кухонні ролети вартістю 500,00 грн;
-дрова для опалення - 1 автомобіль - вартістю 10 000,00 грн;
-шафу-купе вартістю 27000,00 грн;
-фотошпалери вартістю 4500,00 грн;
-навісний газовий котел вартістю 25000,00 грн,
-навісний газовий котел ''Westen Puisar Д 240'' вартістю 31500,00 грн;
-ліжко металеве двоспальне вартістю 4800,00 грн,
-матрац двоспальний вартістю 4400,00 грн,
-газову плиту ''МОRA'' вартістю 6000,00 грн,
-кухонний гарнітур вартістю 9600,00 грн,
-морозильну камеру ''GRUNHELM'' вартістю 17800,00 грн,
-велосипед вартістю 32000,00 грн,
-пневматичну гвинтівку ''HUNTER FORCE 900 Cambo'' вартістю 10400,00 грн,
-комп`ютер вартістю 28000,00 грн,
-комп`ютерний стіл вартістю 6000,00 грн,
-акустичну систему вартістю 2800,00 грн,
-стінку ''Оскар'' вартістю 6500,00 грн,
-комод вартістю 3500,00 грн.
Частину спільного майна відповідачка ОСОБА_4 , забрала собі, а саме:
-кутовий диван вартістю 12 000,00 грн;
-комп`ютер вартістю 35 000,00 грн;
-комп`ютерний стіл вартістю 6000,00 грн;
-акустичну систему вартістю 2800,00 грн;
-комод вартістю 3500,00 грн,
-стінку "Оскар'' вартістю 6500,00 грн;
-ліжко металеве двоспальне вартістю 4800,00 грн;
-матрац двоспальний вартістю 4400,00 грн;
-газову плиту ''МОRA'' вартістю 6000,00 грн;
-кухонний гарнітур вартістю 9600,00 грн;
-морозильну камеру ''GRUNHELM'' вартістю 17800,00 грн;
-велосипед вартістю 32 000,00 грн;
-пневматичну гвинтівку ''HUNTER FORCE 900 Cambo'' вартістю 10400,00 грн,
-люстру вартістю 2100,00 грн;
-люстру вартістю 2400,00 грн;
-навісний газовий котел ''FERELLAzip C24'' вартістю 25 000,00 грн.
Загальна сума майна, яке забрала ОСОБА_4 , складає 173600,00 грн.
У користуванні позивача ОСОБА_2 залишилось майно загальною вартістю 114732,00 грн. 
Крім того, відповідачкою у період з червня 2022 по листопад 2023 року після розірвання шлюбу були зняті з банківської картки позивача його особисті кошти у сумі 346000 грн, що підтверджується витягом з ЄРДР від 20.11.2024 та виписками з банківської картки ( НОМЕР_6 ). 
Так, вартість майна, що залишилось у володінні ОСОБА_4 , перевищує вартість майна, що залишилось у володінні ОСОБА_2 , на 29434 грн (173600-114732 = 58 868:2 = 29 434).
Також вказано, що відповідачка повинна сплатити позивачу ОСОБА_2 половину вартості проданого автомобіля КІА Opirus 2006 року випуску, яка становить 313 710,00 грн, тобто 156855,00 грн.
Загальна сума, яку відповідачка повинна відшкодувати позивачу складає 186289 грн та 346 000 грн особистих коштів позивача.
Проте, сторонами за період шлюбу також був придбаний будинок, вартість якого становить 582010,00 грн. Тому позивачем ОСОБА_2 для рівності часток поділу спільного майна подружжя ухвалено рішення про заявлення позовної вимоги про залишення у його особистій приватній власності всього будинку та припинення права ОСОБА_4 на 1/2 частку у спільній сумісній власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , шляхом зарахування сум нерівності часток у праві спільної сумісної власності.
Рух справи у суді.
30.01.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання рухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ.
Згідно з протоколом авторозподілу справи між суддями від 30.01.2025 її передано для розгляду судді Коноводу О.В.
Ухвалою судді Коновода О.В. від 03.02.2025 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
27.02.2025 відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільного майна колишнього подружжя.
27.02.2025 представник відповідача за первісним позовом адвокат Жага Е.Г. надіслав до суду відзив на первісний позов ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 04.03.2025 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна колишнього подружжя, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна колишнього подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання рухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ, а також задоволено клопотання сторін про виклик свідків.
19.03.2025 відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_4 надіслала до суду відзив на зустрічну позовну заяву.
Ухвалою суду від 01.05.2025 задоволено заяву судді Коновода О.В. про самовідвід у цивільній справі № 548/243/25 за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання рухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна колишнього подружжя, передано вказану цивільну справу до канцелярії суду для визначення іншого складу суду, у порядку встановленому ст. 33 ЦПК України.
Згідно з протоколом авторозподілу справи між суддями від 05.05.2025 її передано для розгляду судді Старокожку В.П.
Ухвалою судді Старокожка В.П. від 06.05.2025 прийнято до свого провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання рухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна колишнього подружжя, постановлено розглядати її правилами загального позовного провадження.
16.05.2025 до канцелярії суду надійшла заява позивачки за первісним позовом ОСОБА_4 про зміну предмету позову та змінена позовна заява до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання рухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ.
У підготовчому судовому засіданні 24.06.2025 позивачка за первісним позовом ОСОБА_4 надала суду копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 1787642-2025 від 05.06.2025, свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_7 , витягу із реєстру територіальної громади від 06.06.2025 стосовно місця реєстрації ОСОБА_3 , паспорта ОСОБА_3 № НОМЕР_8 , що підтверджують зміну прізвища позивачкою за первісним позовом із " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 ", та прохала приєднати їх до матеріалів справи та урахувати ці зміни під час розгляду вказаної справи.
Ухвалою суду від 24.06.2025 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_6 ( ОСОБА_4 ) про зміну предмету позову із зміненою первісною позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання рухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ, внесено зміни у ОСК до справи щодо прізвища позивачки ОСОБА_1 , закрито підготовче провадження у справі, призначено її до розгляду по суті, задоволено клопотання сторін про виклик свідків.
У судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник - адвокат Винниченко Л.П. свої уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечили. 
У обґрунтування заперечень ОСОБА_1 пояснила, що автомобіль КІА Opirus 2006 року випуску вони із відповідачем придбали в шлюбі. Після розірвання шлюбу відповідач надав їй доручення з метою продажу вказаного автомобіля. У цьому питанні їй допомагав її брат ОСОБА_8 , за порадою якого вищевказаний автомобіль був обміняний на 2 інші автомобіля, а після їх продажу грошові кошти в сумі 5000 доларів США були розділені так: 2500 доларів США були віддані ОСОБА_2 і на них він придбав автомобіль, на якому їздив в зону бойових дій, а інша частина коштів в сумі 2500 доларів США за згодою відповідача були подаровані їх спільній доньці. Грошові кошти із картки відповідача вона знімала за його дозволом, так як той не лише дав їй картку, а і повідомив код до неї. 
Автомобіль LEXSUS - RX 350, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , був придбаний на їх із відповідачем спільні кошти, хоча і після розірвання шлюбу, але в той час, коли вони все рівно продовжували із відповідачем проживати однією сім`єю. Інше рухоме майно, зазначене в позові, також придбано за спільні кошти у період спільного проживання, а тому все повинно ділитися порівну між сторонами.
Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та його представник адвокат Жага Е.Г. уточнені позовні вимоги визнали частково, свій зустрічний позов просили задовольнити повністю. ОСОБА_2 пояснив, що служити пішов протягом першого місяця повномасштабного вторгнення. На той час позов дружини про розірвання шлюбу вже перебував на розгляді у Хорольському районному суді. Перед тим як іти воювати, він вдома за адресою їх спільного із дружиною домоволодіння, де на той час залишилася проживати позивачка, залишив свої особисті речі, серед яких була його зарплатна картка з папірцем, на якій був вказаний пін код до неї. Дозволу дружині користуватися карткою він не давав. Про те, що суд ухвалив рішення про розірвання шлюбу від 11 травня 2022 року він дізнався від своєї сестри. 
Вказав, що дійсно, коли його відпускали у відпустку та коли їздив на нагородження чи був проїздом через м. Хорол, він приїздив додому в будинок за адресою АДРЕСА_1 , так як іншого житла не має. Позивачка, його колишня дружина ОСОБА_4 , продовжувала там проживати, тому він вимушений був з нею спілкуватися. Додому він приїздив декілька разів на рік. Бачив, що у 2023 році позивачка почала робити ремонт, купляла меблі, де вона брала гроші він не знає. Вказав, що дійсно давав позивачці доручення на продаж їх спільного із дружиною автомобіля КІА Opirus 2006 року випуску. Половину коштів за продаж автомобіля йому остання не повернула. Автомобіль LEXSUS - RX 350, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ним був придбаний за його особисті кошти в м. Дніпро за 16500 доларів США. Гроші на цей автомобіль він накопичував більше року, періодично переводив гроші із своєї картки на картку рідної сестри, остання конвертувала їх у долари США. Так він зібрав 18000 доларів. 
На бойових позиціях був до 27 листопада 2023 року, після чого став лікуватися та демобілізувався, оскільки отримав інвалідність. Продовжував проживати в одному будинку із позивачкою, бо ніде було жити. Між ними постійно виникали сварки. Із середини літа 2024 позивачка виїхала із будинку. Невдовзі, коли переглядав історію транзакцій по своїй картці, на яку приходила заробітня плата, то з`ясував, що колишня дружина без його дозволу та відома частинами протягом часу, коли він служив, зняла близько 346 тисяч гривень. У зв`язку з цим він звернувся в поліцію із заявою про вчинення крадіжки. Наразі обвинувальний акт відносно його колишньої дружини передано до суду. Вважає, що суми викрадених його дружиною у нього грошей із картки та грошей, які вона не повернула із продажу спільного автомобіля достатньо для компенсації вартості половини їх спільного будинку, тому просив суд визнати за ним право власності на увесь будинок та виділити йому рухоме майно зазначене у зустрічному позові.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Судом з матеріалів справи, наданих та досліджених судом письмових доказів, пояснень сторін, показань свідків встановлено, що 25 жовтня 1997 року між ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище '' ОСОБА_6 '') та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, що був зареєстрований відділом РАГС Хорольської райдержадміністрації Полтавської області, актовий запис № 86, що доводиться копією свідоцтва про одруження Серія НОМЕР_9 .
Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку, яка проживає окремо.
На початку лютого 2022 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 11 травня 2022 року шлюб було розірвано заочним рішенням Хорольського районного суду Полтавської області, справа № 548/299/22.
Після розірвання шлюбу сторони повторно у шлюб не вступали. ОСОБА_4 07 травня 2025 року змінила прізвище на '' ОСОБА_6 ''.
З початком повномашабного вторгнення російської федерації на територію України відповідач ОСОБА_2 пішов добровольцем на фронт, де проходив службу у Збройних силах України у період з 26.03.2022 по 27.11.2023, що доводиться довідкою Військової частини НОМЕР_10 , код НОМЕР_11 , від 22 травня 2024 року № 1/96/1280. Отримував грошове забезпечення протягом строку служби.
Позивачка ОСОБА_1 по вересень 2024 року працювала на посаді ренгенлаборанта КНП ''Хорольська ЦРЛ''. Отримувала заробітну плату, яка у 2022 році склала 131726 грн, за 2023 рік - 149704 грн, за 2024 рік - 134048 грн.
Обставини, встановлені судом на підставі визнання їх сторонами. 
Сторонами визнається, що у період укладення шлюбу ними було придбано нижчевказане нерухоме майно.
Згідно з договором купівлі-продажу будинку, посвідченого 26 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Рибкою К.О., зареєстрованого в реєстрі за №3614, у період шлюбу між сторонами на спільні кошти подружжя було придбано на ім`я позивача ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно до Звіту про оцінку майна житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , його ринкова вартість становить 582 010 грн, вартість вказаного житлового будинку позивачкою не оспорюється. У судовому засіданні сторони вказали, що іншого житла, крім вищевказаного домогосподарства, вони не мають.
Крім того, в період перебування сторін у шлюбі ними було придбано таке рухоме майно:
24.07.2021 був придбаний автомобіль КІА Opirus 2006 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , згідно з довідкою суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_7 ринкова вартість аналога такого автомобіля становить 313710 грн;
- у 2010 році - кутовий диван вартістю 2500 грн на даний час;
- у 2010 році - ліжко металеве двоспальне вартістю 4 800 грн,
- у 2010 році - матрац двоспальний вартістю 3000 грн,
- у 2000 році - газова плита ''МОRA'' вартістю на даний час 2000 грн,
- у 2010 році - пневматична гвинтівка ''HUNTER FORCE 900 Cambo'' вартістю на даний час 3800 грн,
- у 2010 році - люстра вартістю 2 400 грн,
- у 2010 році - люстра вартістю 2 400 грн,
-- у 2020 році - велосипед вартістю 32 000 грн;
-у січні 2022 року - навісний газовий котел ''Westen Puisar Д 240'' вартістю 31 500 грн.
Перелік вказаного вище майна та його вартість сторони погодили у судовому засіданні станом на час розгяду справи у суді. 
Також сторони визнали і погодили, що станом на час розгляду справи про поділ майна судом не перебуває у власності сторін частина майна, так як 2 автомобіля дров для опалення використані, стінка ''Оскар'' подарована батькам позивачки, навісний газовий котел ''FERELL Azip C24'' не становить ніякої цінності та замінений на новий котел, комп`ютер, комп`ютерний стіл та акустична система подаровані племінниці позивачки, а тому це майно не може бути поділене між сторонами та його вартість не може бути врахована при поділі майна колишнього подружжя. 
У судовому засіданні встановлено, що у період часу із 11 травня 2022 року було придбано майно:
-у жовтні 2022 року - диван ''Лоренцо'' вартістю 12 210,00 грн;
-у жовтні 2022 року - диван ''Атлантік'' вартістю 22 972,00 грн;
-у жовтні 2023 року холодильник марки ''SAMSUNG'' вартістю 25 000, 00 грн;
-у серпні 2022 року - люстра вартістю 3950 грн;
-у серпні 2022 року - люстра вартістю 2100 грн;
-у листопаді 2022 року - кухонні ролети вартістю 500 грн;
-у жовтні 2022 року - шафа-купе вартістю 27 000 грн;
-у жовтні 2022 року - фотошпалери вартістю 4500 грн;
-у серпні 2022 року - морозильна камера ''GRUNHELM'' вартістю 17800 грн;
-у 2023 роціц - комод вартістю 3500 грн;
-21.06.2023 був придбаний легковий автомобіль марки LEXSUS - RX 350, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 807400,00 грн, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .
Сторонами не заперечується та обставина, що після демобілізації відповідача ОСОБА_4 з лав ЗСУ сторонами не було придбано майна, яке підлягало б поділу. 
Суд бере до уваги показання свідків, які пояснили нижчевикладене.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила що позивачка ОСОБА_3 є її рідною тіткою, з нею вона підтримує дружні відносини. Вказала, що в 2022-2023 роках вона навчалася в 11 класі часто ночувала в булинку ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_2 перебував на війні. Вказує, що їй було відомо про розлучення ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Коли він воював, то приїздив додому, коли на одну ніч, коли на довше. Вважає, що вони жили як одна родина, спали разом, їли разом, обговорювали побут, робили ремонт в залі та прихожій. Вона неодноразово чула як ОСОБА_10 говорила ввечері по телефону із ОСОБА_11 , коли той був на війні. Переживала, коли той тривалий час не виходив на зв`язок. Коли ОСОБА_11 повернувся з війни вони з ОСОБА_10 протягом трьох останніх місяців часто сварилися, жили в одному будинку до середини літа 2024 року. ОСОБА_10 часто передавала ОСОБА_11 посилки на війну через побратимів.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що сторони по справі є її батьками. Вказала, що зараз спілкується лише із позивачкою, з батьком не спілкується з листопада 2024 року. Коли батьки розлучилися, то продовжували проживати в одному будинку. Будучи на війні, батько приїздив десь один раз на 2 місяці. Коли батько приїздив у відпустку, то вона намагалася провідувати батьків у Хоролі. Матір бачила частіше, та кожні 2 тижні їздила до неї в м. Київ допомагати доглядати дитину. Вказала, що батько давав гроші як позивачці, так і їй особисто, на день народження подарував 8000 грн. ОСОБА_13 в ОСОБА_14 була зарплатна картка батька, він дозволяв нею користуватися як їй, так і матері. У родині були автомобілі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Коли продали ОСОБА_15 , то мати віддала їй 2500 доларів США, сказавши, що це подарунок , за це вона дякувала батькові. Батько знав за ці гроші і схвалив подарунок. Знає, що мати робила ремонт в будинку, на який витрачала як свої гроші, так і гроші батька. Батьки разом проживали до середини літа 2024 року. Коли приїздила провідувати батька в ОСОБА_14 , коли той був у відпустці, то вони всі разом їздили скуплятися.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що ОСОБА_3 (позивачка) - це хрещена мати її дитини. З родиною ОСОБА_5 вони знайомі близько 20 років. Їй відомо, що вони розлучені з 2022 року. Протягом 2022-2023 років зустрічалися всі разом близько 5 разів, коли відповідач приїздив додому. Новий 2024 рік зустрічали в неї вдома. Тоді була розмова за куртку, ОСОБА_11 сказав, ОСОБА_10 купити куртку і наголосив, що його картка у неї. Вважає, що ОСОБА_10 і ОСОБА_11 продовжували жити як родина, бо проживали в одному будинку, робили ремонт, яким ОСОБА_11 був задоволений. Знає, що у них були автомобілі Лексус чорний, червона ОСОБА_15 , яка продана. Вона не ОСОБА_17 із позивачкою неодноразово їздили на річку. Знає, що відповідач інколи бив позивачку, тому вони і розлучилися. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила, що давно товаришує із сторонами. Вказала, що особисто чула від відповідача, що він дав зарплатну картку позивачці, щоб та робила в будинку ремонт. Протягом служби відповідач приїздив додому часто. Він служив разом із її чоловіком на одному напрямку у одній бригаді. У них був нормальний командир і часто відпускав додому. За час служби відповідача у них вдома разом із своїм чоловіком вона була 1 раз, декількаразів була сама. Про те, що шлюб розірваний не знала, дізналася коли відповідач демобілізувався. ОСОБА_20 , що як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_10 їздили на ОСОБА_17 . Бачила як він її забирав з роботи. ОСОБА_10 возила ОСОБА_11 в лікувальні заклади у 2023 році. Вони вдома робили ремонт.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що зі сторонами по справі є колишнім сусідом. Його колишня дружина товаришувала із позивачкою. Коли почалася війна відповідач відразу пішов воювати. Зі слів позивачки чув, що вона подала на розлучення. За увесь час служби відповідача бачив його в Хоролі 2 рази. Один раз сторони по справі запросили їх в гості, застілля було з приводу приїзду відповідача у відпустку. Позивачка часто приходила в гості до його дружини, постійно скаржилася на відповідача. Через рік після розлучення у них з`явився Лексус, на ньому їздила позивачка. Було видно, що у позивачки з`явилися гроші. Зі слів позивачки знає, що вона робила ремонт в будинку. Знає, що позивачка шукала будинок, так як хотіла окремо жити від відповідача.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснила, що є сестрою відповідача ОСОБА_23 . Знає, що позивачка подала на розлучення із її братом ще до початку війни. Коли її брат воював, то він переводив їй кошти, які вона знімала і конвертувала в долари США. У червні 2023 року брат приїхав забрав 18500 доларів США та купив на них автомобіль Лексус. Коли брат приїздив додому та проходив лікування після того як йому робили операції, то позивачка навіть його не навідувала. У позивачки були відносини з іншим чоловіком. Її брат із колишньою дружиною проживали не як родина, а як сусіди. З роздруківки банку по картці брата бачила, що коли брат воював, з його картки знімалися кошти. Позивачка говорила їй, що картка брата у неї, і що гроші, які вона знімала вона віддасть.
Норми права, застосовані судом.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Сім`я згідно Сімейного кодексу є первинним та основним осередком суспільства (ст. 3). Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Разом з тим, згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Разом з тим, згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 ''Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя'' вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 ''Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя'', рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК.
Мотивована оцінка аргументів сторін.
Вирішуючи питання про наявність чи відсутність обставин, які б дали суду можливість встановити факт проживання позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 14 травня 2022 року по вересень 2024 року, суд аналізує пояснення сторін у судовому засіданні, письмові докази, надані сторонами, а також показання свідків, допитаних під час судового розгляду справи, виходячи з правових ознак сім`ї, що створена без формальної реєстрації, визначених в нормах законодавства та в судовій практиці.
Положеннями Сімейного кодексу України визначені ознаки сім`ї, а саме: спільне проживання осіб, їх пов`язаність спільним побутом, взаємні права та обов`язки цих осіб.
Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 визначено ознаки поняття ''член сім`ї'', на які, зокрема, посилалась сторона відповідача, зазначаючи, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, мають спільні витрати, купляють майно для спільного користування, беруть участь у витратах на утримання житла та його ремонт.
Разом з тим, правовий аналіз зазначеного Рішення КСУ дає підстави вважати, що вказаним нормативним актом визначено поняття ''член сім`ї'' військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони за змістом пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої та п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку".
При цьому, Конституційний Суд України диференціював членів сімей взагалі, членів сімей, які перебувають на утриманні або проживають з суб`єктами права на пільги щодо оплати користування житлом і комунальними послугами, на дві групи. До першої з них слід віднести чоловіка або дружину особи та її прямих родичів по низхідній і висхідній лініях - дітей і батьків. Дружина (чоловік), їх діти і батьки є членами сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони і нарівні з ним користуються пільгами щодо оплати житла і комунальних послуг, якщо вони проживають разом з ним, а у передбачених законом випадках ще й ведуть спільне господарство. Стосовно дітей не має значення їх походження, а також те, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
Другу групу членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони складають інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб`єктом права на пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Суттєвим правовим чинником для визначення кола осіб, яким надається право на пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг, є факт їх спільного проживання з суб`єктом права на такі пільги. Це випливає з наведених положень статті 64 Житлового кодексу Української РСР, інших законів України та тих міжнародних угод, які стали невід`ємними складовими національного законодавства.
Отже, обов`язковість наявності таких ознак члена сім`ї, як спільність побуту, бюджету, витрат та харчування, ремонт, купівлю речей, стосується осіб, які відносяться до другої категорії членів сім`ї, в переліку яких немає цивільного чоловіка, оскільки за своєю суттю цивільний чоловік чи співмешканець відноситься скоріше до першої групи членів сім`ї.
Визначаючи ознаки проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд враховує Постанову Верховного Суду у справі № 531/295/19 від 8 грудня 2021 року, згідно якої для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі N 466/3769/16 (провадження N 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі N 522/25049/16-ц (провадження N 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі N 712/14547/16-ц (провадження N 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі N 490/10757/16-ц (провадження N 61-42601св18).
Крім того, суд бере до уваги те, що реалії сьогодення змінюють уявлення людей про сім`ю з класичним набором її ознак і це відображається в практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17).
Також, сам собою факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц).
Зважаючи на викладене, суд вбачає ознаками сімейних відносин чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу такі обставини: спільне проживання, спільна адреса реєстрації, наявність спільного побуту, наявність спільних прав та обов`язків, спільний сімейний бюджет, наявність спільних цілей у чоловіка та жінки, спільний вклад у надбання сім`ї.
Разом з тим, в залежності від ситуації, вищевказані ознаки можуть не існувати в сукупності чи не існувати постійно, жодна з них не є визначальною чи обов`язковою для встановлення наявності сімейних відносин, з огляду на сучасні моделі сім`ї.
На думку суду, у цій справі позивачкою за первісним позовом не доведено перебування з відповідачем за первісним позовом після розірвання шлюбу у близьких стосунках та побудову ними сімейних відносини, які мають більшість вищеперерахованих ознак та однозначно свідчать про наявність сімейних стосунків із останнім. 
Особливість цієї справи полягає в тому, що сторони по справі довгий час з 1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Увесь час проживали разом, а з 2007 року - у АДРЕСА_1 у спірному будинковолодінні, а тому для їх оточення вони сприймалися як родина. Тому показання доньки сторін - свідка ОСОБА_12 про те, що після розірвання шлюбу її батьки проживали як сім`я суд сприймає критично.
Позивачкою ОСОБА_1 позов про розірвання шлюбу було подано в лютому 2022 року. 
В березні 2022 року відповідач ОСОБА_2 був мобілізуваний до лав ЗСУ та з цього часу перебував на бойових позиціях в Київській та Донецькій областях.
11 травня 2022 року заочним рішенням Хорольського районного суду Полтавської області шлюб між сторонами розірвано. Це рішення суду набрало законної сили 14 червня 2022 року. Фактично з цього дня шлюб вважається розірваним.
На час розірвання шлюбу відповідач перебував на службі та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. 
Сторонами не заперечується та обставина, що більша частина особистих речей відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з вищевказаними обставинами залишилася за зазначеним вище його місцем проживання.
При цьому і позивачка ОСОБА_1 залишилася проживати у вищевказаному будинку, де перебували всі її особисті речі, не змінюючи уклад свого життя в зв`язку із розірванням шлюбу із відповідачем.
З наявних у справі показань свідків вбачається та частково підтверджуються показання сторін по справі про те, що протягом 2022 року відповідач ОСОБА_2 приїздив у місто Хорол у відпустку 1 раз, був проїздом на 1 чи декілька днів 3-5 разів. У 2023 році також приїздив близько 5 разів.
З урахуванням відсутності в сторін житла, крім спірного будинковолодіння, факт перебування сторін у одному будинку після розірвання шлюбу у період, коли відповідач приїздив з війни, не може бути розцінене судом як спільне проживання сторін.
Наявність спільного побуту за умови систематичної та тривалої відсутності відповідача також виключається. 
У судовому засіданні позивачкою ОСОБА_1 не доведено, що нею спільно із відповідачем здійснювалося придбання якогось майна. 
Придбання меблів та здійснення ремонту в будинку позивачкою не свідчить про те, що цей ремонт та меблі в будинок придбавалися за згодою відповідача, чи відповідач ОСОБА_2 надавав для цих цілей кошти. 
Матеріали справи свідчать, що відповідачем за особисті кошти з побутової техніки придбано лише холодильник ''SAMSUNG''. Подальне перебування цього холодильника у спірному будинковолодінні, який є єдиним місцем проживання відповідача, не свідчить про його придбання для цілей родини.
У матеріалах справи немає доказів, що автомобіль марки LEXSUS - RX 350, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , придбаний за спільні кошти сторін. 
Натомість є незаперечні докази, що цей автомобіль придбаний за особисті кошти відповідача ОСОБА_2 . 
У судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснила, що її брат ОСОБА_2 перераховував на її картку протягом квітня 2022 року - квітня 2023 року значні грошові кошти, які вона в подальшому конвертувала в долари США, зібравги таким чином 18500 доларів США, і коли в червні 2023 року до неї приїхав брат та попросив віддати йому кошти для придбання автомобіля, вона їх йому віддала. На гроші, які перераховував їй брат, той придбав автомобіль марки LEXSUS - RX 350, 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Факт перерахунку протягом вказаного періоду значних крошових коштів відповідачем свідку ОСОБА_22 підтверджується роздруківкою з банківського рахунку останнього у АТ КБ ''ПриватБанк''.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 визнала той факт, що власних коштів на придбання цього автомобіля вона не надавала. 
Факт його зберігання за адресою розташування спірного будинковолодіння не свідчить про його придбання відповідачем ОСОБА_2 для цілей та в інтересах родини. 
Так, автомобіль LEXSUS - RX 350, 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 та холодильник марки ''SAMSUNG'' є особистою власністю ОСОБА_2 . 
При цьому, у судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 не доведено, що він надавав грошові кошти для придбання дивану ''Лоренцо'', дивану '' ОСОБА_24 '', 2 люстр, кухонних ролетів, шафи-купе, морозильної камери ''GRUNHELM'', комоду, тому ці речі є особистою власністю позивачки ОСОБА_1 .
Суд констатує, що вартість цих речей є такою, що могла бути здійснена позвачкою ОСОБА_1 з урахуванням її доходів.
Виходячи з того, що суд не вбачає підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторін - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , задовольнити позовні вимоги останніх про поділ майна, придбаного після розірвання шлюбу, підстав немає, так як це майно не є спільним сумісним майном.
Суд вказує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).
Тому вимога відповідача ОСОБА_2 за зустрічним позовом про зарахування знятих позивачкою без його дозволу грошових коштів з його банківської картки в сумі 346000 грн в рахунок компенсації вартості спільного будинковолодіння з урахуванням наявності кримінального провадження по даному факту не може бути задоволена судом, так як належним способом захисту у цьому випадку буде вимога про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням за умови доведеності вини останньої у його вчиненні. 
Вимога відповідача ОСОБА_2 за зустрічним позовом про зарахування половини вартості автомобіля КІА Opirus 2006 року випуску, яка становить 156855 грн, які остання не повернула після її продажу, не може бути задоволена судом, так як належним способом захисту у цьому випадку буде має бути вимога про стягнення компенсації половини вартості цього автомобіля.
З матеріалів справи вбачається, і це не заперечується сторонами, що у кожного із них був самостійний дохід, цей дохід вони використовували на власний розсуд. Доказів того, що в період після 11 травня 2022 року сторони планували, узгоджували чи здійснювали спільні витрати, суду не надано. 
З виписки АТ КБ ''ПриватБанк'' по особистому рахунку відповідача ОСОБА_2 вбачається, що ним грошові кошти позивачці ОСОБА_6 ( ОСОБА_4 ) були переведені на її картковий рахунок із 11 травня 2022 року лише двічі - 27.09.2023 в сумі 3015 грн та 15.10.2023 в сумі 2010 грн, що на переконання суду є недостатнім підтвердженням здійсненням сторонами спільних витрат.
Зважаючи на вищенаведене, суд доходить висновку про недоведеність позивачкою ОСОБА_1 факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 у період з 11 травня 2022 року по вересень 2024 року.
Суд констатує, що після звільнення із військової служби останнього 27 листопада 2023 року, він продовжував проживати разом із колишньою дружиною у спірному будинковолодінні. Разом з тим, ця обставина не вказує, що у період його перебування на службі між сторонами мали місце відносини, які є характерними для подружжя. 
Більш того, і це не заперечується сторонами та підтверджується показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, між сторонами постійно виникали сварки орієнтовно з березня 2023 року, у результаті чого позивачка ОСОБА_1 в липні 2024 року виїхала з будинку по АДРЕСА_1 . Тому суд констатує, що під час судового розгляду справи не встановлено той факт, що мало місце спільне проживання сторін як чоловіка та жінки після розірвання шлюбу.
Виходячи з викладеного, позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна, набутого під час такого проживання, спільним сумісним майном не підлягають задоволенню, так як позивачем обрано неналежний спосіб захисту.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно із частинами першою та четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У первісній позовній заяві та уточненій позовній заяві позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 прохала стягнути із відповідача понесені нею судові витрати. Вказувала, що вони складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до матеріалів справи нею сплачено судовий збір в сумі 4810,66 грн на підставі квитанції № 0.0.4161033989.1 від 29.01.2025 /а.с. 1 том 1/ та в сумі 1211,20 грн на підставі квитанції № 0.0.4369382684.1 від 15.05.2025 /а.с. том 2/. Загальна сума сплаченого останньою судового збору - 6021,86 грн.
Також позивачкою за первісним позовом понесено судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Їх розмір та факт надання підтверджується копіями договору № 03/2025 від 28.01.2025 про надання правничої допомоги, укладеного між ОСОБА_4 та адвокатом Винниченко Л.П., попереднього розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу допомогу на вказану суму, акту приймання-передачі виконаних робіт по цьому договору від 28.01.2025, ордеру серії ВІ № 1276265 від 30.01.2025.
У позовній заяві позивачка за первісним позовом вказала, що орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу складає 15000,00 грн, на час ухвалення рішення у справі надано докази їх понесення на суму 5000,00 грн.
Розподіляючи витрати, понесені позивачкою ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт понесення таких витрат та їх розмір.
Клопотання про неспівмірність цих витрат відповідачем за первісним позовом не надано, їх розмір не заперечувався. 
Вирішуючи питання відшкодування судових витрат, суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до копії посвідчення та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААД № 126010 /а.с. 98-99 том. 1/ відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи, інвалідність встановлена строком до 01.08.2026.
Зважаючи на те, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а саме в частині 31,24% заявлених позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи, а отже, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України ''Про судовий збір'' від сплати судового збору звільнений, цю частину судових витрат слід компенсувати позивачці за рахунок держави та стягнути з держави на її користь 1881,23 грн.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог частково (31,24% заявлених позовних вимог), розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню на користь позивачки із відповідача становить 1562,00 грн. Суд зауважує, що від відшкодування цієї частини судових витрат підстав для звільнення останнього немає, тому ці витрати підлягають стягненню з нього на користь ОСОБА_3 .
Також, у зв`язку із наявністю другої групи інвалідності у позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , при поданні зустрічного позову до суду він був звільнений від сплати судового збору в розмірі 4057,37 грн. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення його позовних вимог частково, а саме у розмірі, що складає 10,68% позовних вимог, тому судовий збір у цій частині, який становить 433,33 грн, підлягає стягненню із відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь держави.
Суд, з урахуванням своїх висновків про стягнення із держави на користь ОСОБА_3 судових витрат в сумі 1881,23 грн та стягнення із неї на користь держави судового збору в сумі 433,33 грн, вважає за доцільне провести взаємозарахування цих сум та доходить висновку про необхідність стягнення із держави на користь ОСОБА_3 судового збору в сумі 1447,90 грн, що визначений як різниця сум 1881,23 грн та 433,33 грн, відповідно останню від відшкодування вказаних судових витрат державі - звільнити.
Питання стягнення із відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу, про які заявляв представник останнього адвокат Жага Е.Г. у судових дебатах, не вирішувалося судом, оскільки на час ухвалення рішення у справі суду не надано доказів їх понесення стороною.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 76-81, 133, 141, 263-265, 355 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:
уточнений первісний цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання рухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ задовольнити частково. 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на частку об`єкта нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1 , та в цілому складається з: житлового будинку - літ. А, загальною площею 67,3 кв.м, житловою площею 51, 6 кв.м, сараю - літ. Б, погрібу - літ. В, вбиральні- літ. Г, гаражу - літ. Д, огорожі № 1, вигрібної ями № 2. 
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на частку об`єкта нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1 , та в цілому складається з: житлового будинку - літ. А, загальною площею 67,3 кв.м, житловою площею 51, 6 кв.м, сараю - літ. Б, погрібу - літ. В, вбиральні- літ. Г, гаражу - літ. Д, огорожі № 1, вигрібної ями № 2. 
Провести поділ спільного майна колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та виділити у особисту приватну власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, що набуте сторонами до 14 червня 2022 року (дати набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законої сили):
- кутовий диван вартістю 2500 грн;
- ліжко металеве двоспальне вартістю 4800 грн,
- матрац двоспальний вартістю 3000 грн,
- велосипед вартістю 32000 грн.
У іншій частині уточнений первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання рухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ залишити без задоволення.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна колишнього подружжя задовольнити частково.
Провести поділ спільного майна колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та виділити у особисту приватну власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майно, що набуте сторонами до 14 червня 2022 року (дати набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законої сили):
-люстру вартістю 3950 грн;
-люстру вартістю 2100 грн;
-навісний газовий котел ''Westen Puisar Д 240'' вартістю 31 500 грн;
-газову плиту ''МОRA'' вартістю 2000 грн;
-пневматичну гвинтівку ''HUNTER FORCE 900 Cambo'' вартістю 3800 грн.
У іншій частині зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна колишнього подружжя залишити без задоволення.
Стягнути з держави на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1447 (одна тисяча чотириста сорок сім) грн 90 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1562 (одна тисяча п`ятсот шістдесят дві) грн 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Учасники справи: 
Позивачка за первісним позовом - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .
Представник позивача: ОСОБА_25 , адреса: АДРЕСА_3 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 590 від 24.04.2008, РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_12 .
Представник відповідача за первісним позовом: ОСОБА_26 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_13 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2203 від 26.06.2018.

Дата виготовлення судового рішення - 13.04.2026.

Головуючий