ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 року	Львів	Справа №380/18926/25 пров. №А/857/336/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Матковської З.М.,
за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року (судді Морської Г.М., ухвалене у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Львів повний текст рішення складено 12.12.2025) у справі №380/18926/25 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування у стаж роботи ОСОБА_1 , що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, пільгової вислуги за період його безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на територіях Луганської та Донецької областей з 08 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, зобов`язати відповідача зарахувати у стаж роботи ОСОБА_1 , що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, пільгової вислуги за період безпосередньої участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на територіях Луганської та Донецької областей з 08 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за час роботи у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону та Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Західного регіону з урахуванням вислуги років, обрахованої у пільговому порядку, за період безпосередньої участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на - територіях Луганської та Донецької областей з 08 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року з розрахунку один місяць служби за три місяці служби.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року задоволено позов частково. Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону щодо незарахування у стаж роботи ОСОБА_1 , що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, пільгової вислуги за період безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на територіях Луганської та Донецької областей з 08 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року з розрахунку один місяць служби за три місяці служби. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону зарахувати у стаж роботи ОСОБА_1 , що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, пільгової вислуги за період безпосередньої участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на територіях Луганської та Донецької областей з 08 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року з розрахунку один місяць служби за три місяці служби. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за час роботи у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону та Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Західного регіону у період: до 19.07.2022 та, починаючи із 17.06.2025, з урахуванням вислуги років, обрахованої у пільговому порядку, за період безпосередньої участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на - територіях Луганської та Донецької областей з 08 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року з розрахунку один місяць служби за три місяці служби. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального права, просить скасувати в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 з обмеженням тримісячним строком звернення до суду, у цій частині ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, а саме зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за час роботи у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону та Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Західного регіону з урахуванням вислуги років, обрахованої у пільговому порядку, за період безпосередньої участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на - територіях Луганської та Донецької областей з 08 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року з розрахунку один місяць служби за три місяці служби. Вказує серед іншого, що рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року у справі № 1-р/2025 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України щодо обмеження тримісячним строком звернення з позовом до суду, а тому рішення суду не відповідає принципу відповідності Конституції та законів України (ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України), додатково зазначає, що питання дотримання строку звернення позивача до суду вирішувалось судом першої інстанції при відкритті провадження у справі і при розгляді заяви відповідача про залишення позову без розгляду.
Також апеляційну скаргу подала Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції положень пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1090, що виключено з цього Порядку 26.04.2024. Вказує, що Порядок (в редакції до 26.04.2024) не передбачав зарахування стажу роботи на пільгових умовах для встановлення надбавки за вислугу років, прокурорам, які не є військовослужбовцями, у тому числі у випадку безпосередньо прийняття участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на територіях Луганської та Донецької областей. Правові підстави для здійснення перерахунку та виплати заробітної плати ОСОБА_1 з урахуванням нового розрахунку вислугу років з урахування пільгового обчислення періоду служби з 08.09.2014 по 25.12.2014 відсутні, оскільки таке перерахування не закріплено жодною правовою нормою законодавства.
Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить рішення суду в оскаржуваній ОСОБА_1 частині залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, зазначає, що судом правильно застосовані положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, а позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду, який мав обраховуватись з урахуванням норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про проведення засідання у відсутності особи, яка бере участь у справі в якій просить розглядати апеляційну скаргу за відсутності апелянта (позивача).
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 КАС України, не перешкоджає судовому розгляду. 
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Згідно із частиною 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 із 01 серпня 1988 року проходив військову службу в Збройних Силах України, а з квітня 1996 року - безперервно проходить службу в органах прокуратури.
У період 08.09.2014 – 25.12.2014 ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби в зоні проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою Штабу Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей № 4853 ог від 25.12.2024 (а.с.8). 
До загальної вислуги позивача, яка враховувалася при виплаті йому щомісячної надбавки за вислугу років як військовослужбовця, який проходив службу в органах прокуратури, вислуга років, що дає право на виплату щомісячної надбавки за вислугу років, включаючи пільгову вислугу років за період 08.09.2014 – 25.12.2014, та не заперечується сторонами по справі.
Згідно з протоколом засідання комісії по обчисленню стажу роботи, вислуга років, що дає право на одержання надбавки за вислугу років станом на 22.12.2022 складала 34 роки 04 місяці 20 днів і період 08.09.2014 – 25.12.2014, коли позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на територіях Луганської та Донецької областей зарахований без пільгового обчислення, що також не заперечується сторонами (а.с.68-69).
Указаний факт підтверджується відомостями, зазначеними в листі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 29.08.2025 № 07-721вих-25.
09.08.2019 наказом військового прокурора Західного регіону України ОСОБА_1 звільнений з військової служби, після чого працює на прокурорських посадах у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону і Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Західного регіону.
19.08.2025 позивач звернувся в Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону з інформаційним запитом щодо надання інформації про врахування пільгового обчислення йому вислуги років при нарахуванні і виплати йому надбавки за вислугу років, а також розрахункових листів про нарахування і виплату йому заробітної плати за 2019-2025 роки. 
29.08.2025 Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону надані розрахункові листи про нарахування і виплати ОСОБА_1 заробітної плати за 2019-2025 роки, а також повідомлено про неврахування пільгового обчислення вислуги років за час виконання обов`язків військової служби в зоні проведення антитерористичної операції при нарахуванні надбавки за вислугу років.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування у стаж роботи ОСОБА_1 , що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, пільгової вислуги за період його безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на територіях Луганської та Донецької областей з 08 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач має право на перерахунок та виплату заробітної плати за час роботи у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону та Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Західного регіону у період: до 19.07.2022 (період без обмеження строку звернення до суду) та, починаючи із 17.06.2025 (три місяці до подання позову), з урахуванням вислуги років, обрахованої у пільговому порядку.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянтів з урахуванням їх доводів, які викладені в апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень 
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України, визначаються Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).
Відповідно до ч. 2 ст. 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Згідно ч. 7 ст. 81 Закону № 1697-VII прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.
Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1090 (далі - Порядок № 1090, в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) встановлює механізм встановлення прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури розміру щомісячної надбавки за вислугу років та обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), що дає право на одержання такої надбавки. Дія цього Порядку поширюється на прокурорів, військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, слідчих органів прокуратури та інших працівників органів прокуратури (п.2 Порядку № 1090).
Як передбачено п. 3 Порядку № 1090 надбавка за вислугу років прокурорам виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби в розмірах, зазначених у ч. 7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».
Згідно з п. 3-1 Порядку № 1090 військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.
Пунктом 6 Порядку № 1090 встановлено, що до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, слідчим органів прокуратури, зараховується: 1) час роботи (служби) в органах прокуратури; 2) час проходження строкової військової служби та служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби та інших правоохоронних органах, а також стаж військової служби в Збройних Силах, Службі безпеки, інших утворених відповідно до законодавства військових формуваннях; 3) час роботи на посадах судді, державного арбітра, арбітра відомчих арбітражів України, арбітра в судах і державному та відомчому арбітражі колишнього СРСР і республік, що входили до його складу, а також працівників органів юстиції, що забезпечують діяльність судів; 4) час роботи на виборних посадах в органах місцевого самоврядування і профспілкових організаціях, якщо працівник до і після цього працював в органах прокуратури; 5) час роботи в державних установах, інших організаціях, якщо вони були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури для продовження роботи; 6) період здобуття освіти (за денною формою навчання) у вищих навчальних закладах на юридичних факультетах; 7) час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі, коли за медичними показаннями дитині потрібен домашній догляд, - період відпустки без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше ніж до досягнення дитиною шестирічного віку, а коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - не більше ніж до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку; 8) час роботи за кордоном, якщо працівник направлявся туди органами прокуратури та перед відрядженням працював на прокурорсько-слідчих посадах і протягом двох місяців після повернення з-за кордону був прийнятий на роботу в органи прокуратури на зазначені посади; 9) час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; 10) період роботи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності Законом України від 14 жовтня 2014 р. № 1697-VII «Про прокуратуру» було присвоєно класні чини (у тому числі працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), а також час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; 11) період роботи на адміністративних посадах, посадах науково-педагогічних та наукових працівників у Національній академії прокуратури України.
Згідно з п. 8 Порядку № 1090 до періоду проходження служби військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, для виплати їм щомісячної надбавки за вислугу років зараховуються періоди: 1) військової служби за контрактом на посадах у Збройних Силах, Службі безпеки, Держспецтрансслужбі, Держспецзв`язку, Службі зовнішньої розвідки, військах цивільної оборони, інших військових формуваннях, правоохоронних органах, правоохоронних органах спеціального призначення, Об`єднаних збройних силах держав - членів СНД, військах та інших військових формуваннях СНД та СРСР; 2) служби на посадах в органах внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органах і підрозділах цивільного захисту, кримінально-виконавчої системи, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, податкової міліції, в інших правоохоронних органах, у тому числі СНД та СРСР; 3) роботи (служби) за контрактом у державних органах, установах, організаціях та органах місцевого самоврядування, якщо вони направлені в ці органи в установленому порядку із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, органах кримінально-виконавчої системи, податковій міліції; 4) виконання депутатських повноважень із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, органах кримінально-виконавчої системи, податковій міліції; 5) роботи (служби) в судових органах та органах прокуратури на посадах суддів, прокурорів, слідчих; 6) перебування у розпорядженні та час, коли військовослужбовці не перебували на посадах внаслідок звільнення від посад; 7) навчання у військових навчальних закладах (військово-навчальних підрозділах у вищих навчальних закладах) на посадах курсантів і слухачів; 8) коли військовослужбовці не перебували на військовій службі внаслідок незаконного звільнення, а потім були поновлені на військовій службі; 9) строкової військової служби; 10) визначені п.п.3, 6-11 п. 6 цього Порядку.
Згідно п. 9 Порядку періоди проходження служби на посадах, якими передбачено обчислення вислуги років для виплати щомісячної надбавки на пільгових умовах, зараховуються згідно з довідкою з попереднього місця служби.
Як передбачають пункти 14, 16, 17 Порядку № 1090 період проходження служби (стаж роботи), що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, обчислюється комісіями з установлення періоду проходження служби (стажу роботи), що утворюються в Офісі Генерального прокурора, регіональних прокуратурах, військових прокуратурах регіонів.
Рішення комісії про обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, оформляється протоколом. Витяги з протоколів засідання комісії друкуються у двох примірниках, які подаються до бухгалтерського та кадрового підрозділів.
Спірні питання, що виникають під час обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, розглядаються відповідними комісіями прокуратур вищого рівня, Офісу Генерального прокурора або в судовому порядку.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням військової служби та правовий статус військовослужбовця врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), які застосовуються в редакціях станом на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
До видів військової служби належать, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб сержантського, старшинського і офіцерського складу.
Згідно зі ст. 1, 2 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до ст. 8 Закону № 2011-XII визначено основні права військовослужбовців, пов`язані з проходженням служби. Зокрема, в абз.2 п.1 цієї статті, серед іншого, передбачено, що час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393, в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абз.1 п.1 цієї постанови (зокрема, особам офіцерського складу, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом), зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці, зокрема: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Як передбачено пунктом 3 розділу 4 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260, в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), для виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцям зараховуються періоди, зокрема, зазначені в Постанові № 393 (зі змінами).
Періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому порядку, обчислюються відповідно до чинного законодавства України.
Періоди служби, обчислені на пільгових умовах відповідно до раніше встановленого порядку, перерахунку в бік зменшення не підлягають.
Колегією суддів з урахуванням доводів сторін встановлено, що особливість спірних правовідносин полягає в тому, що період проходження служби, що дає право позивачу ОСОБА_1 на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, згідно п. 6 Порядку № 1090, яка включає і стаж військової служби в Збройних Силах, до якого належить час проходження військової служби в особливий період - за період безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на територіях Луганської та Донецької областей з 08 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року. 
Як встановлено судом позивач ОСОБА_1 працював та по теперішний час працює на різних посадах в органах прокуратури, в спірний період брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на територіях Луганської та Донецької областей.
Єдиною підставою для відмови обчислення періоду з 08 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року на пільгових умовах для визначення позивачу ОСОБА_1 розміру щомісячної надбавки за вислугу років є те, що на момент визначення стажу роботи, що дає право на надбавку за вислугу років, він не вважався військовослужбовцем, який проходить службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, а тому вислуга років (для визначення позивачу розміру щомісячної надбавки за вислугу років) позивача обчислюється у меншому розмірі ніж під час наявності у позивача статусу військовослужбовця.
Розмір щомісячної надбавки за вислугу років, передбачений ч. 7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» був встановлений позивачу в розмірі посадового окладу виходячи з календарного обчислення вислуги та без врахування вищевказаного періоду в пільговому обчисленні.
Отже, пільгова вислуга у стаж роботи позивача відповідно до вимог п. 9 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури від 09.12.2015 № 1090 та п.п. «а» п. 4 Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393, врахована не була.
При цьому, проходячи службу на прокурорських посадах у військовій прокуратурі, до загальної вислуги позивача, яка враховувалась при виплаті йому щомісячної надбавки за вислугу років, додатково враховувалась пільгова вислуга, а тому стаж військової служби позивача вже був обчислений, зокрема із зарахуванням на пільгових умовах вислуги років.
Слід зазначити, що відповідно до пункту 9 Порядку № 1090 періоди проходження служби на посадах, якими передбачено обчислення вислуги років для виплати щомісячної надбавки на пільгових умовах, зараховуються згідно з довідкою з попереднього місця служби. При цьому, наведена норма не містить вказівки на можливість зарахування вислуги років для виплати щомісячної надбавки на пільгових умовах залежно від статусу особи як прокурора або військовослужбовця, який проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах.
Отже колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що при призначенні на посаду комісією з установленням стажу роботи, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, було протиправно не враховано пільгову вислугу позивачу. Таким чином, стаж військової служби позивача вже був обчислений, зокрема із зарахуванням на пільгових умовах вислуги років за час, у який позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на територіях Луганської та Донецької областей, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. 
Враховуючи викладене, стаж військової служби позивача ОСОБА_1 , зокрема і з урахуванням зарахованої на пільгових умовах вислуги років, підлягав врахуванню відповідачем при визначенні стажу роботи позивача, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, що узгоджується з правовою позицією в постанові Верховного Суду від 11.08.2022 у справі № 380/12042/20.
Отже, відповідачем проігноровані приписи ч. 1 ст. 2 Закону № 2232- XII, п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону № 2011-XII, згідно з якими час проходження військовослужбовцями військової служби зараховується до всіх видів вислуги, також зараховується до всіх видів вислуги на пільгових умовах і час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що правильно враховано судом першої інстанції, а вимоги апеляційної скарги Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону вказаних висновків не спростовують і відхиляються апеляційним судом.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи частини 5 статті 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 і заперечень спеціалізованої прокуратури регіону на неї щодо можливості застосування судом першої інстанції тримісячного строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. 
Рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року у справі № № 1-р/2025 визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
При цьому Конституційний Суд України при розгляді вказаної справи прийшов до наступних висновків:
Баланс між правом працівника на своєчасне й повне одержання винагороди за працю, інтересом роботодавця у юридичній визначеності та захисті від безмежної в часі відповідальності, а також публічним інтересом у стабільності правопорядку й ефективності правосуддя в будь-якому разі не може бути досягнутий у спосіб позбавлення працівника можливості скористатися своїм правом на одержання винагороди за працю.
Конституційний Суд України вважає, що запровадження тримісячного строку для звернення працівника під час дії трудових відносин до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат обмежує гарантоване право особи на своєчасне одержання винагороди за працю та уможливлює невиконання роботодавцем обов`язку з оплати праці, зокрема у випадках, коли працівник звертатиметься до суду пізніше ніж через три місяці з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Фактично право працівника на одержання винагороди за працю підлягає судовому захисту лише в межах установленого строку звернення до суду, зі спливом якого працівник втрачатиме можливість ефективного та дієвого поновлення своїх прав у спосіб звернення до суду.
Якщо працівник пропустив тримісячний строк звернення до суду, обов`язок роботодавця щодо виплати заробітної плати та інших належних працівникові виплат і право працівника на одержання винагороди за працю не припиняються, тоді як дієвість та ефективність способів поновлення права працівника на одержання винагороди за працю, зокрема у спосіб стягнення заборгованості в судовому порядку, зазнає суттєвого обмеження, оскільки не передбачено поновлення пропущеного строку. Працівник може опинитися в невигідному юридичному становищі, коли після спливу встановленого оспорюваними приписами Кодексу тримісячного строку відповідне право не підлягатиме захисту судом, а подальше отримання працівником сум заробітної плати значною мірою залежатиме від бажання роботодавця виплатити заборгованість в позасудовому порядку.
Законодавець, установлюючи тримісячний строк для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, не врахував, що зобов`язання щодо виплати винагороди за працю є триваючим, призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав працівника, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України. Така законодавча конструкція ставить працівника, який перебуває у трудових відносинах, у менш захищене становище порівняно зі звільненим працівником, що суперечить принципу рівності та гарантії ефективного судового захисту.
Установлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.
Апеляційний суд враховує, що на час ухвалення 03 грудня 2025 року оскарженого рішення, застосована в ньому норма права (ч. 1 ст. 233 КЗпП України) не була визнана неконституційною, а тому враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 640/7102/20 щодо можливості застосування закону, який було визнано неконституційним на стадії апеляційного перегляду, але який був чинним на час розгляду справи судом першої інстанції.
У вказаній справі Верховний Суд (п.п. 16, 35, 36, 37) дійшов висновку, що судові рішення мають ґрунтуватись на чинному законодавстві, яке не суперечить Конституції України. Припис акта, що визнаний неконституційним, не може застосовуватися судами. Отже, апеляційний суд повинен був застосовувати рішення Конституційного Суду України, незважаючи на те, що воно прийняте після ухвалення рішення суду першої інстанції.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ухвалою суду першої інстанції від 05 листопада 2025 року з питання залишення позовної заяви без розгляду, ухваленою за результатами розгляду клопотання відповідача про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, встановлено, що вирішальним для визначення додержання позивачем строку звернення до адміністративного суду є встановлення часу, коли особа фактично дізналася або повинна була дізнатися про порушення його прав, а за обставинами справами такою датою є 29 серпня 2025 року, а тому звернення ОСОБА_1 до суду у вересні 2025 року здійснено в межах строку звернення до суду.
Отже, аналізуючи доводи апеляційних скарг та встановлені матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухвалені оскарженого рішення помилково застосовані обмеження строку звернення до суду (тримісячним строком), що суперечить ухвалі суду 05 листопада 2025 року, якою констатовано дотримання позивачем строку звернення до суду, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону залишити без задоволення, відповідно рішення суду першої інстанції слід частково скасувати та адміністративний позов задовольнити, в решті залишити без змін. 
Згідно із статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі №380/18926/25 – скасувати в частині зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснення перерахунку та виплати заробітної плати ОСОБА_1 за час роботи у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону та Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Західного регіону у період: до 19.07.2022 та, починаючи із 17.06.2025, з урахуванням вислуги років, обрахованої у пільговому порядку, за період безпосередньої участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на - територіях Луганської та Донецької областей з 08 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року з розрахунку один місяць служби за три місяці служби та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону (код ЄДРПОУ 38326057) здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за час роботи у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону та Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Західного регіону з урахуванням вислуги років, обрахованої у пільговому порядку, за період безпосередньої участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на - територіях Луганської та Донецької областей з 08 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року з розрахунку один місяць служби за три місяці служби. 
В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі №380/18926/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

З.М. Матковська

Повний текст постанови складено і підписано 31.03.2026