Єдиний унікальний номер справи 334/7801/25
Номер провадження 2/333/1121/26

РІШЕННЯ
іменем України
13 квітня 2026 року        місто Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя	
у складі: за участю: 	головуючого – судді секретаря судового засідання 	Стоматова Е.Г. Бережної Д.О.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Запоріжжі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про зменшення розміру аліментів, - 
ВСТАНОВИВ:
31 жовтня 2025 року на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 25 вересня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за підсудністю до Комунарського районного суду міста Запоріжжя.
В обґрунтування позовним вимог зазначено, що за рішенням Ленінського районного суду від "06" листопада 2023 р. (справа № 334/6703/23) з позивача утримуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.08.2023року. Крім того, за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від "04" листопада 2015 р. (справа № 320/5963/15-ц) з нього утримуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 в у розмірі1/4 частки усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 липня 2015 року і до досягнення нею повноліття. Утримувані з ОСОБА_1 аліменти загалом становлять 50% його заробітку, що перевищує встановлену законом частку. До теперішнього часу ОСОБА_1 сплачував аліменти за обома рішеннями суду та заборгованості ніколи не мав. З початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, його фінансове становище значно погіршилося, оскільки він проживав на тимчасово окупованій території, зокрема у Веселівському р-ні та мусив покинути свій дім та переїхати до м. Запоріжжя та винаймати тут житло. Крім, того на тимчасово окупованій території в нього залишилася земельна ділянка, яку він здавав в оренду та отримував додатковий дохід. 03.08.2024 року він одружився з ОСОБА_6 , та 06 вересня 2024 року ОСОБА_1 присвоєно статус Багатодітного батька, оскільки він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Крім того, з 17.11.2024 р. по теперішній час перебуває у відрядженні в районі проведення активних бойових дій та безпосередньо приймає участь у заходах забезпечення оборони України. У зв`язку з цим, несе додаткові витрати для купівлі військової амуніції тощо, оскільки працівники поліції не входять до складу ЗСУ та відповідно не мають необхідного забезпечення. Таким чином, матеріальне становище значно погіршилося і ОСОБА_1 не має можливості наразі сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж передбачено законом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 жовтня 2025 року передано в провадження судді Стоматова Е.Г..
Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 31 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників процесу.
19 листопада 2025 року від представника відповідача – адвоката Сімонець Є.О. надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначено, що ознайомившись зі змістом позовних вимог. Відповідачка вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. ОСОБА_2 протягом тривалого часу проживала із Відповідачем, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився спільний син, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 . 06 листопада 2023 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/6703/23 з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 09.08.2023 року: 17 вересня 2025 року, ОСОБА_1 звернувся із позовною заяву про зменшення розміру аліментів, які стягуються вищезазначеним рішенням суду. В обґрунтування позовної заяви, ОСОБА_1 посилається, на те, що з нього стягуються аліменти на утримання іншої дитини від попереднього шлюбу, на наявність статусу багатодітного батька, додаткові витрати на купівлю військової амуніції, що призвело до погіршення його матеріального становища.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. 
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов 'язків щодо дитини.
З аналізу правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становите. сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Однією із підстав для зменшення розміру аліментів на думку Позивача є те, що в нього наявна дитина від іншого шлюбу на утримання якої на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.11.2015 року стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 . До матеріалів справи не додано ані рішення на підставі якого стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ані докази примусового виконання такого рішення суду. Натомість, в матеріалах справи №334/7801/25 відсутні належні, допустимі і достовірні докази того, що ОСОБА_1 не може здійснювати платежі в рахунок сплати аліментів у раніше встановленому розмірі. Позовна заява та додатки до неї не містять доказів зменшення чи відсутності доходів ОСОБА_1 , який отримує заробітну плату, розмір якої в середньому перевищує прожитковий мінімум майже в 10 разів. Позивачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував, що погіршився його майновий стан, через що він не здатен сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Також матеріали справи не містять доказів відсутності у нього доходів для сплати аліментів у визначеному розмірі, з огляду на витрати, які він несе на іншу дитину, розмір яких також не підтверджений.
Так, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є батьком дитини його нової дружини, ОСОБА_6 , як і не містять доказів того, що у Позивача наявний обов`язок щодо утримання цієї дитини. Натомість чинним законодавством України передбачено, що саме батьки дитини зобов`язані її утримувати. Посилання ОСОБА_1 на додаткові витрати для купівлі військової амуніції, як на підставу для погіршення матеріального стану, також не знайшло свого підтвердження, адже відсутні докази які б підтверджували зазначені обставини. Водночас, Відповідачка разом з дитиною з моменту повномасштабного вторгнення перебуває за кордоном для збереження життя та здоров`я їхнього спільної з Позивачем сина стабільного та постійного джерела доходу не має, офіційно не працевлаштована. Позивач не надав належних та достатніх доказів, що вказують на динаміку зміни його матеріального або сімейного стану у бік погіршення після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, зокрема не довів саме факту погіршення матеріального стану в порівнянні з минулим періодом його життя. Оскільки ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, Відповідач вважає, що, позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
04 грудня 2025 року від через систему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Мельникової Я.В. надійшла відповідь на відзив. В обґрунтування зазначено, що позов подано з тих підстав, що стягнення аліментів з ОСОБА_1 на двох дітей становить 50% його доходів. А посилання на зміну матеріального стану, втрату житла, та інші обставини, було зазначено додатково, та зауважено, що, до настання цих змін позивач сплачував аліменти по 1/4 на кожну дитину та жодних заперечень щодо такого розміру не мав. Оскільки саме зобов`язання по утриманню носить майновий характер, всі обставини, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, теж мають майновий аспект свого прояву й тим або іншим чином впливають на матеріальне становище сторін. 
Відповідно до ст. 141 СК України, Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідач, у відзиві посилається на цю норму, але також, зазначає що вона не працює, а отже не виконує свій обов`язок щодо утримання дитини. Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 з якої вбачається що, відповідач отримує на утримання дитини більше 30000,00 грн., отже враховуючі те, що, батьки мають однакові обов`язки щодо утримання дитини, до спільна дитина позивача й відповідача має утримуватися на суму більше 60000,00 грн.?!
Зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частки від доходу , жодним чином не порушить ані, положення міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо , ані права дитини на достатній рівень життя. В грошовому еквіваленті дитина буде отримувати майже в 10 разів більше мінімально гарантованого розміру аліментів.
У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про день час та місце слухання справи були повідомленні належним чином, але в позовній заяві міститься вимога про розгляд справи в спрощеному порядку без виклику сторін. 
У судовому засіданні представник відповідача не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, заперечує, щодо задоволення позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі доводів зазначених у відзиві на позовну заяву. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 15 СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.
Судом встановлено, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Статтею 51Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частинами першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року встановлено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
З змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року).
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина, має заборгованість по сплаті аліментів та погіршився стан здоров`я.
Згідно із ч.1, 2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Отже, відповідно до вищевказаних положень законів, при стягненні аліментів допускається загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника до 70 відсотків. Обмеження, встановлені вказаними вище нормами, передбачені при відрахуванні із заробітної плати при виконанні судових рішень, визначають межі стягнення державним виконавцем аліментного платежу під час кожної виплати заробітної плати платнику аліментів.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Щодо твердження позивача, щодо понесенням ним додаткових витрат для купівлі військової амуніції, суд критично оцінює, оскільки позивачем не надано суду доказів понесення ним фактичних витрат, розміру цих витрат, конкретного періоду їх понесення.
З змісту постанови Верховного суду від 16 вересня 2020 року по справі N 565/2071/19 вбачається, що ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Отже, суд вважає, що позивач не надав доказів того, що його матеріальний стан погіршився.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Ураховуючи встановлені судом обставини, які стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе відповідач на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, а також те, що позивач зобов`язаний також надавати матеріальну допомогу ї іншим своїм дітям, суд вважає, що позивач має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі частини з усіх його доходів.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/12, навіть при погіршенні матеріального стану платника аліментів у випадку, якщо аліменти стягуються у частці від його доходу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки зважаючи на те, що його доходи зменшилися, частина доходу, з якої відраховуються розмір аліментів, що підлягають сплаті на утримання дитини, також зменшиться.
Посилання представника позивача в процесі судового розгляду на те, що розмір аліментів, які стягнути з позивача на утримання дітей є занадто великими, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що належне утримання дитини не є правом батька, а є його обов`язком.
Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.
Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому.
Отже за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів на утримання дітей, задоволенню не підлягають.
Суд вважає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення своїх особистих витрат та за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України озбставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 188, 192 СК України ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про зменшення розміру аліментів – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.
Повний текст судового рішення складено 13 квітня 2026 року.
Суддя Комунарського районного суду 
міста Запоріжжя            Е.Г.Стоматов