Справа № 686/3218/26
Провадження № 2-о/686/192/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року     м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області в складі: 
головуючого судді Палінчака О.М.,
за участю секретаря судового засідання Цибульської Г.В.,
заявниці ОСОБА_1 ,
представника заявниці ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини,
встановив:
02 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із заявою про встановлення факту самостійного утримання та виховання нею дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши заінтересованими особами: службу у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради, військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в місті Капуа, провінція Казерта, регіон Кампанія, Італійської Республіки. Згідно витягу з акту реєстрації народження № 30 частини І серія А рік 2022 Відділу 1 гол. офісу, відсутня інформація про батька, тобто реєстрація народження сина відбувалася зі слів матері, що є аналогічною процедурою до ст. 135 Сімейного кодексу України. В жодному зареєстрованому шлюбі вона не перебувала та не перебуває.
03 березня 2025 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 її було призначено на посаду начальника складу навч. трен. зас. РБМТЗ.
20 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до свого командування із проханням реалізувати її право на звільнення із військової служби яке передбачено підпунктом «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Так, відповідна стаття визначає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Разом з тим, посадовими особами військової частини було повідомлено, що для реалізації її права на звільнення з військової служби вона повинна надати один із визначених статтею документів, яким буде визначено, що вона самостійно виховує та утримує свого сина.
Враховуючи правову регламентацію визначену вище, заявниця не може надати військовій частині документи про: смерть батька; позбавлення батьківських прав батька; визнання батька зниклим безвісти або безвісно відсутнім чи оголошення його померлим; відбування покарання у місцях позбавлення волі (адже відповідно до свідоцтва про народження її сина, у нього відсутня інформація реєстрацію батька); витяг з Єдиного державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, адже реєстрація народження сина відбулася в Республіці Італія, і неможливо дублювати запис про народження відповідно до законодавства України.
Факт самостійного виховання та/або утримання дитини не може бути встановлений в іншому порядку, оскільки жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції. 
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просить суд встановити її самостійного виховання та утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в місті Капуа, провінція Казерта, регіон Кампанія Італійської Республіки.
Ухвалою судді від 06 лютого 2026 року заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження. 
17 лютого 2026 року від представника служби у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради Левицької Ю.В. до суду надійшли письмові пояснення, у яких зазначила, що факт народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується іноземним документом - витягом з акту реєстрації народження № 30 частини І серія А рік 2022 відділу 1 гол.офісу. Згідно з наданим перекладом зазначеного документа, відомості про батька дитини відсутні, стоїть прочерк. Враховуючи, що юридично батько у дитини відсутній, встановлення факту самостійного виховання дитини матір`ю, ОСОБА_1 , відповідає фактичним обставинам оправи, Служба у справах дітей вважає, що встановлення даного факту не порушує права та законні інтереси дитини, а навпаки — сприятиме захисту її інтересів та отриманню певних соціальних гарантій. Зазначила, що справа не потребує надання висновку органу опіки та піклування відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України.
Заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі.
Представниця заінтересованої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явилась, у письмових поясненнях зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутності.
Представник заінтересованої особи - військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подав.
Заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Так, встановлено, що ОСОБА_1 з метою звільнення з військової служби на підставі пп. «Г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звернулася до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).
Аналогічний обов`язок громадян України кореспондується із статтею 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу»), статтею 17 Закону України від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон України «Про оборону України»).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом росії, який триває і тепер.
Цього ж дня Президент України видав Указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації.
Відповідно до статті 4 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Статтею 22 вказаного Закону визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Крім того, відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено перелік умов, за яких військовослужбовці мають право на звільнення з військової служби.
Отож захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком кожного військовозобов`язаного громадянина України за відсутності випадків, визначених законами України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» та «Про військовий обов`язок і військову службу».
Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини має юридичне значення, серед іншого, як підстава для звільнення з військової служби.
Зокрема, підпунктом «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Диспозиція пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.
Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Частина перша статті 293 ЦПК України під окремим провадженням розуміє вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним.
Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Такі висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказала, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
У даній справі ОСОБА_1 просить встановити факт самостійного виховання та перебування на її утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько якого не вказаний у актовому записі про народження дитини, вчиненому в місті Капуа, провінція Казерта, регіон Кампанія, Італійської Республіки, витягу з акту реєстрації народження № 30 частини І серія А рік 2022 Відділу 1 гол. офісу. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу - матері, яка самостійно виховує та утримує дитину, і можливістю у зв`язку з цим звільнитися з військової служби.
У постанові Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі №127/3622/24 зроблено висновок про можливість за певних умов встановлення факту самостійного виховання дитини саме в порядку окремого провадження.
Зокрема, зазначено наступне: «В умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.
Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін.
Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.
У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.
Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.
Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях».
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини друга, третя статті 2 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16, тощо.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/.
Обов`язок суду захистити порушене право у спосіб який передбачений законом визначено у частині першій статті 5 ЦПК України, згідно якої, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Оскільки згаданих вище нормах йдеться про справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів та розгляд справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, то завданням суду, відповідно, є вирішити питання, з яким заявник звернувся до суду.
У даній справі встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в місті Капуа, провінція Казерта, регіон Кампанія, Італійської Республіки. Згідно витягу з акту реєстрації народження № 30 частини І серія А рік 2022 Відділу 1 гол. офісу, відсутня інформація про батька, тобто реєстрація народження сина відбувалася зі слів матері, що є аналогічною процедурою до ст. 135 Сімейного кодексу України. В жодному зареєстрованому шлюбі вона не перебувала та не перебуває.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 22.01.2026 року № 377 сержант ОСОБА_1 з 10.11.2023 року по теперішній час проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 у поданій до суду заяві стверджує про те, що має намір реалізувати своє право на звільнення із військової служби, яке передбачено підпунктом «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проте не має змоги надати військовій частині документи, передбачені законом, про: смерть батька; позбавлення батьківських прав батька; визнання батька зниклим безвісти або безвісно відсутнім чи оголошення його померлим; відбування покарання у місцях позбавлення волі (адже відповідно до свідоцтва про народження її сина, у нього відсутня інформація про реєстрацію батька); витяг з Єдиного державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, адже реєстрація народження сина відбулася в Республіці Італія, і неможливо дублювати запис про народження відповідно до законодавства України.
Крім цього, частина 5 статті 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У письмових поясненнях представниця служби у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради Левицька Ю.В. зазначила, що факт народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується іноземним документом - витягом з акту реєстрації народження № 30 частини І серія А рік 2022 відділу 1 гол.офісу. Згідно з наданим перекладом зазначеного документа, відомості про батька дитини відсутні, стоїть прочерк. Враховуючи, що юридично батько у дитини відсутній, встановлення факту самостійного виховання дитини матір`ю, ОСОБА_1 , відповідає фактичним обставинам оправи, Служба у справах дітей вважає, що встановлення даного факту не порушує права та законні інтереси дитини, а навпаки — сприятиме захисту її інтересів та отриманню певних соціальних гарантій. Зазначила, що справа не потребує надання висновку органу опіки та піклування відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України.
Отже, з встановлених в ході судового розгляду обставин, на підставі ряду досліджених письмових доказів та наданих пояснень в судовому засіданні об`єктивно встановлено, що ОСОБА_1 одноосібно виховує та утримує сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
А відтак, суд вважає, що наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 315-319, 352-355 ЦПК України, суд
ухвалив:
Вимоги заяви задовольнити. 
Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в місті Капуа, провінція Казерта, регіон Кампанія Італійської Республіки. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заявниця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради, код ЄДРПОУ 26217145, адреса: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Грушевського, 88.
Заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повне рішення суду складено 23 лютого 2026 року.

Суддя: О.М. Палінчак