ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2177/20 Суддя (судді) першої інстанції: Козачок І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Василенка Я.М., 
Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №136670-1305-2615 від 23.04.2019. 
В обґрунтування позову зазначив, що контролюючим органом винесене оскаржене податкове повідомлення-рішення щодо земельної ділянки, власником якої він не є. Згідно з вимогами статей 125-126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. Натомість, земельна ділянка, щодо якої прийняте спірне рішення, взагалі є несформованою, і право власності на неї не оформлене, відтак, відсутній сам об`єкт оподаткування земельним податком.
Відповідно до супровідного листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2024 №03-19/1652/24 матеріали адміністративної справи №640/2177/20 за належністю були скеровані до Київського окружного адміністративного суду. Київський окружний адміністративний суд на виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, передав судову справу Хмельницькому окружному адміністративному суду листом від 01.01.2025 вих. №01-19/1/25.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями проведений повторний автоматизований розподіл справи.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду справу взято до провадження та замінено відповідача його процесуальним правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011).
У відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою, що розташована під належним йому на праві власності нежитловим приміщенням, обов`язок зі сплати земельного податку виник у нього з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року, адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві №136670-1305-2615 від 23.04.2019.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 25.03.2026.
Розгляд апеляційної скарги 25.03.2026 не здійснювався, у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії у відрядженні.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.04.2008 набув право власності на нежилий будинок (літ. 87) що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 139,20 кв.м.
23.04.2019 Головне управління ДФС у м. Києві прийняло податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №136670-1305-2615 на суму 9702,66 грн по земельному податку з фізичних осіб, платником якого визначило ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із прийняттям податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №136670-1305-2615 на суму 9702,66 грн. Позивач звернувся із адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскільки позивач набув право власності на нежитлову будівлю у 2008, тобто до зміни правового регулювання пункту 287.6 статті 287 ПК України (01.01.2015), у нього виник обов`язок зі сплати податку з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна.
Що стосується розрахунку суми податкового зобов`язання, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням, суд зазначив, що розрахунок земельного податку на підставі витягу з технічної документації Головного управління земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради не можна вважати правомірним, оскільки нормами Податкового кодексу України, які у цьому випадку є спеціальними, було передбачено використання контролюючим органом даних Державного земельного кадастру, що отримуються за відповідним запитом.
Як зазначив суд першої інстанції, зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 11.09.2019 №29-26-0.22-4533/2-19, інформація про земельну ділянку з обліковим кодом 63:275:048 у Головному управлінні Держгеокадастру у м. Києві відсутня, земельна ділянка не сформована і відомості про неї відсутні у Державному земельному кадастрі.
Отже, на переконання суду, наведений відповідачем розрахунок податку містить складові, правильність визначення яких не підтверджена належними доказами, зокрема офіційними відомостями з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земель.
Натомість, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби вважає вказані висновку суду незаконними та необґрунтованими, оскільки: 
- відповідно до інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу на праві власності належить нежиле приміщення (літ. 87) загальною площею 139, 20 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2008, що обліковується за позивачем;
- підставою для визначення податку стала довідка № Н-01275/2012 від 30.11.2012 про розмір грошової оцінки земельної ділянки, копія договору купівлі-продажу нежилого будинку від 24.04.2008 року серія: ВКК № 439796 та копія реєстраційного посвідчення № 009023 від 18.06.2008 року № 5478-п, а також інформація, що була отримана з державного земельного кадастру щодо грошової оцінки землі.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно із ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до норм ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), передбачає, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно із підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Згідно з підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Відповідно до змісту пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Пункт 286.1 статті 286 Податкового кодексу України, визначає, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Згідно з підпунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу. Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (пункт 287.1 статті 287 ПК України) У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Згідно з приписами п. 287.6 ст. 287 ПК України (у редакції, яка діяла до 01.01.2015), при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. 
Відповідно до п. 287.6 ст. 287 (редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, яка діє з 01.01.2015) при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
Платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування). З моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду. 
Нормою пункту 287.6 статті 287 ПК України, законодавець пов`язував обов`язок сплати податку за земельні ділянки з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці (до 01.01.2015) та з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (після 01.01.2015).
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було дсоліджено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.04.2008 набув право власності на нежилий будинок (літ. 87) що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 139,20 кв. м.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивач набув право власності на нежитлову будівлю у 2008, тобто до зміни правового регулювання пункту 287.6 статті 287 ПК України (01.01.2015), у нього виник обов`язок зі сплати податку з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна. 
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 по справі № 804/5488/16 щодо аналогічних правовідносин.
Апелянт посилається на те, що відповідно до інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу на праві власності належить нежиле приміщення (літ. 87) загальною площею 139, 20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2008, що обліковується за позивачем, натомість, колегія суддів вважає вказаний довід необґрунтованим та недоведеним, оскільки в матеріалах справи відсутній Витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зворотного апелянтом не доведено, що у позивача було зареєстровано речове право на нежиле приміщення (літ. 87) загальною площею 139, 20 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що підставою для визначення податку стала довідка № Н-01275/2012 від 30.11.2012 про розмір грошової оцінки земельної ділянки, копія договору купівлі-продажу нежилого будинку від 24.04.2008 року серія: ВКК № 439796 та копія реєстраційного посвідчення № 009023 від 18.06.2008 року № 5478-п, а також інформація, що була отримана з державного земельного кадастру щодо грошової оцінки землі, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до норм п. 286.1 статті 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру і саме контролюючий орган наділений повноваженнями на звернення із запитом до Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин з метою отримання інформації, необхідної для обчислення і справляння податку.
Центральним органом виконавчої влади, який реалізовував державну політику у сфері земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності станом на час виникнення спірних правовідносин була Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр).
Натомість, оскільки нормами Податкового кодексу України, які у цьому випадку є спеціальними, було передбачено використання контролюючим органом даних Державного земельного кадастру, що отримуються за відповідним запитом, розрахунок земельного податку на підставі витягу з технічної документації Головного управління земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради не можна вважати обґрунтованим.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі №826/18899/16, де судом зазначено, що "центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) відповідно до п. 1 Положення про зазначений орган, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15. Однак, судом апеляційної інстанції при винесенні рішення взято до уваги витяг з технічної документації, наданий Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, який не є центральним органом виконавчої влади".
Разом із тим, як вбачається зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 11.09.2019 №29-26-0.22-4533/2-19, інформація про земельну ділянку з обліковим кодом 63:275:048 у Головному управлінні Держгеокадастру у м. Києві відсутня, земельна ділянка не сформована і відомості про неї відсутні у Державному земельному кадастрі.
Таким чином, наведений апелянтом розрахунок податку містить складові, правильність визначення яких не підтверджена належними доказами, зокрема офіційними відомостями з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земель. 
Наведене, давало суду першої інстанції підстави для задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 243, 244, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко