П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/15404/25
Провадження № 22-ц/4815/731/26

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Кучина Н.Г.
Рішення суду першої інстанції 
(скорочений текст) проголошено:
о 15 год. 54 хв. 05 січня 2026 року
у м. Рівне Рівненської області
Повний текст рішення складено: 12 січня 2026 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: ОСОБА_1 , її представника – адвоката Яреми Світлани Василівни та представника ОСОБА_2 – адвоката Бовгирі Олександра Петровича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Воронюк Катерини Юріївни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 січня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, 
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року в суд звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за відповідачем права особистої приватної власності на автомобіль Dacia Duster, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , середня ринкова вартість якого станом на 16 липня 2025 року становила 428 218, 79 гривень, та трактор колісний ДТЗ 504 К, реєстраційний номер НОМЕР_3 , середня ринкова вартість якого станом на 16 липня 2025 року становить 320 872, 39 гривень, а також стягнути на її користь грошову компенсацію у частки спірного автомобіля Dacia Duster і трактора колісного ДТЗ 504 К у загальній сумі 374 545, 58 гривень. 
Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що 18 січня 2023 року шлюб, зареєстрований сторонами 10 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №222, розірвано. Від шлюбних відносин мають двоє дітей – сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Починаючи з серпня 2022 року, вони проживають окремо і припинили вести спільне домашнє господарство.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 травня 2023 року у справі №559/718/23, що набрало законної сили, в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , а іншу частину цієї квартири залишено за ОСОБА_6 .
Крім того, за час шлюбу сторонами придбано і транспортні засоби: автомобіль Dacia Duster, 2014 року випуску, – у лютому 2022 року, трактор колісний ДТЗ 504 К, 2012 року випуску, - у грудні 2013 – січні 2014 року.
Спірні транспортні засоби зареєстровані за відповідачем і перебувають у його володінні. При цьому 01 вересня 2022 року автомобіль перереєстровано без згоди позивача на ОСОБА_7 , який є родичем ОСОБА_2 .
Середня вартість спірного автомобіля станом на 16 липня 2025 року складає 428 218, 79 гривень, а спірного колісного трактора – 320 872, 39 гривень, що вбачається із висновку експерта №590.25СЕ судової транспортно-товарознавчої експертизи від 16 липня 2025 року.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 січня 2026 року позов задоволено частково.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки вартості автомобіля Dacia Duster, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та трактора колісного ДТЗ 504 К, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в загальній сумі 374 545, 58 гривень.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24 145, 46 гривень судових витрат, з яких: 3 745, 46 гривень – судовий збір, 10 400 гривень – витрати на проведення експертизи та 10 000 гривень – витрати на професійну правничу допомогу.
В задоволенні решти вимог позивачу відмовлено..
У поданій через свого представника – адвоката Воронюк К.Ю. апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, просить його скасувати і прийняте судове рішення про стягнення грошової компенсації за частку у спірному майні відповідно до незалежної судової експертизи середньоринкової ціни подібних за властивостями транспортних засобів. 
Обґрунтовуючи її, зазначалося про урахування судом при вирішенні справи лише доказів, наданих позивачем, в т.ч. які наведені у висновку експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи спірних легкового автомобіля і колісного трактора, що складений без огляду транспортних засобів, за найвищими цінами опосередкованих автомобіля і трактора та за найменшими їх пробігами. При цьому неможливо оцінити точну вартість автомобіля і трактора з наведеними в експертизі серійними номерами та номерними знаками. 
Щодо недотримання принципу змагальності цивільного судочинства та невзяття до уваги судом звітів про оцінку транспортних засобів, то покликається на належність і допустимість цих доказів як письмових засобів доказування у справі. Вважає наявні письмові докази і судову експертизу взаємосуперечливими з приводу оцінки майна, адже різниця у вартості транспортних засобів згідно із цими доказами складає 137 191, 18 гривень..
Тому звертає увагу на необхідність призначення повторної експертизи, висновком у якій буде усунено неповноту і неясності, допущені у попередній судовій експертизі. 
З огляду на наведене судом залишено без уваги ст. 113 ЦПК України, п. 4 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", пункти 1, 6, 5.1, 5.3-5.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092, пункти 15, 16, 51, 56 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, а також постанови Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №902/834/20, від 13 серпня 2021 року у справі №917/1196/19, від 30 вересня 2021 року у справі №927/110/18, від 09 червня 2022 року у справі №922/313/20, від 06 серпня 2024 року у справі №904/4719/23.
У поданому відзиві представник позивача – адвокат Ярема С.В., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, 18 січня 2023 року шлюб, зареєстрований сторонами 10 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №222, розірвано. Від шлюбних відносин мають двоє дітей – сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Починаючи з серпня 2022 року, вони проживають окремо і припинили вести спільне домашнє господарство.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 травня 2023 року у справі №559/718/23, що набрало законної сили, в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , а іншу частину цієї квартири залишено за ОСОБА_8 
ОСОБА_1 з дітьми зареєстрована за місцем свого проживання і мешкає у квартирі АДРЕСА_1 .
За час шлюбу сторонами придбано транспортні засоби: автомобіль Dacia Duster, 2014 року випуску, – у лютому 2022 року, трактор колісний ДТЗ 504 К, 2012 року випуску, - у грудні 2013 – січні 2014 року.
Ці транспортні засоби зареєстровано за ОСОБА_2 як титульним власником.
При цьому, в подальшому автомобіль Dacia Duster і трактор колісний ДТЗ 504 К відчужено відповідачем без згоди ОСОБА_1 .
З висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи легкового автомобіля Dacia Duster від 16 липня 2025 року №590.25СЕ, складеного на замовлення позивача судовим експертом Картавовим Ю.В. без проведення огляду спірного транспортного засобу, вбачається, що станом на 16 липня 2025 року середня ринкова ціна цього автомобіля становить 428 218, 79 гривень.
З висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи легкового трактора колісного ДТЗ 504 К від 16 липня 2025 року №590.25СЕ, складеного на замовлення позивача судовим експертом Картавовим Ю.В. без проведення огляду спірного транспортного засобу, вбачається, що станом на 16 липня 2025 року середня ринкова ціна цього трактора становить 320 872, 39 гривень.
Звітом про оцінку, складеним ТОВ "Гранд експерт-2020", виконаним ОСОБА_9 07 листопада 2025 року, на автомобіль універсал марки Dacia модель Duster, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , власник – ОСОБА_2 , стверджується, що ринкова вартість об`єкта становить 357 600 гривень.
Звітом про оцінку, складеним ТОВ "Гранд експерт-2020", виконаним ОСОБА_9 07 листопада 2025 року, на трактор колісний ДТЗ-504, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власник – ОСОБА_2 , стверджується, що ринкова вартість об`єкта становить 254 300 гривень.
Вважаючи, що вона набула право на частку у спільному сумісному майні подружжя і має право на відповідне стягнення своєї частки у спірному майні, у липні 2025 року в суд звернулася ОСОБА_8 з позовом до ОСОБА_2 про визнання транспортних засобів Dacia Duster, 2014 року випуску, і трактора колісного ДТЗ 504 К, 2012 року випуску, об`єктами особистої приватної власності відповідача та стягнення із ОСОБА_2 на її користь грошової компенсації частки вартості цих транспортних засобів у загальній сумі 374 545, 58 гривень.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення грошової компенсації частки вартості автомобіля Dacia Duster, 2014 року випуску, і трактора колісного ДТЗ 504 К, 2012 року випуску, оскільки таке суб`єктивне цивільне право ОСОБА_1 ґрунтується на положеннях закону і обставинах справи. 
При цьому, на відміну від звітів про оцінку, складених ТОВ "Гранд експерт-2020", висновок експерта у судовій транспортно-товарознавчій експертизі легкового автомобіля Dacia Duster та трактора колісного ДТЗ 504 К від 16 липня 2025 року №590.25СЕ визнано об`єктивним і переконливим доказом на підтвердження вартості цих транспортних засобів, адже перед складанням висновку експерта попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, цей доказ підготовлено безпосередньо для подання до суду, а також ураховано дату виготовлення досліджуваних транспортних засобів.
Оскільки спірні транспортні засоби є неподільними речами, були зареєстровані за відповідачем та перебували у його володінні і користуванні, а автомобіль Dacia Duster відчужено ОСОБА_2 без відома та згоди позивача, тому ОСОБА_1 як співвласник транспортних засобів має право на отримання грошової компенсації за свою частку у праві власності.
З огляду на ці обставини стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 374 545, 58 гривень грошової компенсації частки вартості усього спірного рухомого майна. 
З такими висновками погоджується колегія суддів. 
Згідно зі ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 355, 364, 365, 368, 369, 372 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:
1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;
2) річ є неподільною;
3) спільне володіння і користування майном є неможливим;
4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №755/20923/14-ц, від 09 грудня 2020 року у справі №301/2231/17, від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц зазначено, що при розгляді справ про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.
У випадку відчуження одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку із цим – неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 гривень.
У разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи із дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був урахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, що викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц. 
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи і встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов у частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 374 545, 58 гривень грошової компенсації вартості частки спірних транспортних засобів.
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність призначення незалежної судової експертизи середньоринкової ціни подібних за властивостями легкового автомобіля Dacia Duster та трактора колісного ДТЗ 504 К, то з ними погодитися не можна.
Так, статтями 76, 102, 106, 110 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.
У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
За змістом висновку експерта №590.25СЕ у судовій транспортно-товарознавчій експертизі спірних транспортних засобів, складеному 16 липня 2025 року, його виконано судовим експертом Картавовим Ю.О. на замовлення ОСОБА_8 відповідно до договору про проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, надання експертних та інформаційних послуг. При цьому судовий експерт має кваліфікацію зі спеціальності 12.2 – "Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу", свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта №1685 від 11.04.2014, видане ЦЕКК МЮ України. Висновок підготовлено для подання до суду. Експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 КК України.
Цим висновком експерта встановлено, що середня ринкова ціна спірного автомобіля становить 428 218, 79 гривень, а спірного трактора колісного – 320 872, 39 гривень.
У суді першої інстанції представником відповідача – адвокатом Лопухович А.О. подано відзив на позовну заяву, де вона визнала частково позов ОСОБА_1 , а саме в частині права позивача на стягнення частки вартості спірного транспортного засобу. При цьому нею на заперечення проти вартості транспортних засобів, визначених позивачем, подано звіт про оцінку автомобіля загального легкового універсала марки Dacia, моделі Duster, реєстраційний номер НОМЕР_5 , власник – ОСОБА_2 , від 07 листопада 2025 року, яким визначено вартість цього транспортного засобу у 357 600 гривень, а також звіт про оцінку трактора колісного марки ДТЗ-504, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власник – ОСОБА_2 , яким визначено вартість цього транспортного засобу у 254 300 гривень.
Між тим, апеляційним судом звертається увага на правильність відхилення судом першої інстанції при оцінці наявних доказів у справі зазначених звітів про оцінку транспортних засобів як письмових доказів.
Так, судом враховано, що судового експерта перед проведенням судової експертизи попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, цей висновок підготовлено для подання до суду, про що у ньому ж зазначено, а також взято до уваги дати виготовлення досліджуваних транспортних засобів і тривалість їх експлуатації. Тобто цей доказ є належним і допустимим засобом доказування при вирішенні спірних відносин. Тому у сукупності з іншими доказами у справі він об`єктивно і переконливо підтверджує реальну (ринкову) вартість спірного майна на день проведення судової експертизи. 
Отже, висновок експерта №590.25СЕ у судовій транспортно-товарознавчій експертизі спірних транспортних засобів, складений 16 липня 2025 року, який виконаний судовим експертом Картавовим Ю.О. на замовлення ОСОБА_8 , що не суперечить та збігається із сукупністю інших належних і допустимих доказів у справі, очевидно має істотну юридичну перевагу при їх оцінці перед наданими відповідачем у суді першої інстанції письмовими доказами. 
Не заслуговують на увагу твердження автора апеляційної скарги про допущені судовим експертом порушення ч. 1 ст. 3, ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", пунктів 1, 6, 5.1, 5.3-5.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092, пунктів 15, 16, 51, 56 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440.
Так, Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 826/2169/17 зазначив, що "експертне забезпечення правосуддя є одним із завдань Міністерства юстиції України згідно з пунктом 3 Положення про його діяльність, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 395/2011.
Міністерство юстиції України відповідно до покладених на нього завдань згідно з підпунктами 52-56 пункту 4 зазначеного Положення про його діяльність забезпечує організацію роботи Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України і Науково-консультативної та методичної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України; присвоює кваліфікацію судового експерта фахівцям, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, видає свідоцтво встановленого зразка та здійснює контроль за їх діяльністю; зупиняє дію або анулює свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта; забезпечує ведення Державного реєстру атестованих судових експертів та Реєстру методик проведення судових експертиз; спрямовує і контролює діяльність науково-дослідних установ, які проводять судову експертизу та належать до сфери управління Мін`юсту України, здійснює нормативно-методичне забезпечення їх діяльності.
Отже, спеціальним державним органом, який забезпечує розгляд питань дисциплінарної відповідальності судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих експертних установ, є Центральна експертно-кваліфікаційна комісія при Міністерстві юстиції України.
Розгляд питань дисциплінарної відповідальності судового експерта включає з`ясування усіх обставин стверджуваного порушення, їх оцінку, визначення усіх елементів складу дисциплінарного правопорушення, притягнення до дисциплінарної відповідальності та обрання конкретного її виду та міри. Ці питання перебувають у виключній компетенції Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України. При цьому, оцінюючи обставини, Комісія має право на власний розсуд визначити вид і зміст рішення, яке приймається. Такі повноваження Комісії є дискреційними.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, ухвалювати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Тож оскарження дій судового експерта передбачено у позасудовому порядку, до уповноваженого органу, яким є Центральна експертно-кваліфікаційна комісія при Міністерстві юстиції України, а суд не може перебирати на себе такі повноваження, тому Верховний Суд виснував, що спір у справі, яка переглядається, не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства".
Не може апеляційний суд погодитися і з аргументами заявника про незастосування висновків у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №902/834/20, від 13 серпня 2021 року у справі №917/1196/19, від 30 вересня 2021 року у справі №927/110/18, від 09 червня 2022 року у справі №922/313/20, від 06 серпня 2024 року у справі №904/4719/23, адже спірні правовідносини і права та обов`язки, які були предметом перегляду касаційним судом, відрізняються обставинами справи, правовою природою і своїми характеристиками, а тому не є релевантними та подібними між собою.
Згідно із ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Встановлено, що у суді попередньої інстанції брали участь відповідач і його представник - адвокат, вони користувалися передбаченими законом процесуальними правами та обов`язками, які судом не обмежувалися і не порушувалися. Проте ними з метою спростування доводів і вимог позивача не заявлялося клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи на предмет визначення вартості спірних транспортних засобів та не подавалося відповідного висновку судового експерта на замовлення сторони відповідно до ст. 106 ЦПК України. Тобто підстав для визнання випадку неподання цього доказу винятковим з причин, що не залежали від ОСОБА_2 , колегією суддів не встановлено, а тому у задоволенні клопотання заявника про призначення незалежної судової експертизи середньоринкової ціни подібних за властивостями спірних транспортних засобів слід відмовити. При цьому зауважується, що інституційного поняття "незалежна судова експертиза" чинним процесуальним законодавством не передбачено. 
Решта доводів апеляційної скарги є необґрунтованими і колегією суддів також відхиляються.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального парва при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Воронюк Катерини Юріївни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 січня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 14 квітня 2026 року

Головуючий: С.В. Хилевич
Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків