П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/11641/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С. 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
03 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 8 рішення, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 27.12.2024 №49/в про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Просить зобов`язати призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2024 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що звернувся до відповідача із заявою та пакетом документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, однак рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, оформленим протоколом від 27.12.2024 №49/в, отримав відмову у призначенні вказаної допомоги, яку вважає протиправною.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано п. 8 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №49/в від 27 грудня 2024 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2024.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджуються посвідченням № НОМЕР_1 від 11.02.2009, копія якого є у справі.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .
Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1731 від 09.07.2023, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , 08 червня 2023 близько 12:50 під час наступального бою 2-ї штурмової роти військової частини НОМЕР_2 у районі населеного пункту АДРЕСА_1 противник здійснив танковий обстріл позицій Збройних Сил України, внаслідок чого позивач отримав поранення (травму): вогневе осколкове наскрізне поранення попереково-сідничної ділянки зліва, підшкірне, АКБТ, ЗЧМТ, СГМ.
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №3199 від 14.08.2023, виданої військовою частиною НОМЕР_2 , 23.08.2023 близько 22:59 під час штурмових дій 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_2 в районі населеного пункту АДРЕСА_2 ОСОБА_1 отримав поранення: мінно-вибухова травма (23.08.2023), травматична ампутація лівої ступні, множинні ВОСП правої нижньої кінцівки з масивним дефектом тканин правої гомілки".
Як встановлено зі змісту довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №915906 від 17.07.2024, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини.
ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із заявою та пакетом документів для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності.
Відповідно до пункту 8 витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №49/в від 27 грудня 2024, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.
Комісія виходила з того, що ОСОБА_1 25.05.1989 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби на підставі довідки МСЕК серії ВТЄ №008470 від 25.05.1989, а 17.07.2024 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини на підставі довідки МСЕК серії 12ААГ №915906 від 17.07.2024. У рішенні зазначається, що заявнику вперше інвалідність встановлено 25.05.1989, однак на цю дату прожитковий мінімум для працездатних осіб законодавством не встановлювався. Враховуючи відсутність законодавчого акту, який визначає розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 25.05.1989, необхідний для обчислення розміру одноразової грошової допомоги, призначити таку допомогу неможливо.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ІІ група інвалідності була встановлена позивачу у 2024 не внаслідок повторного медичного огляду за фактом загального захворювання, і не внаслідок тієї ж травми, яка була отримана у 1989, а у зв`язку із отриманням іншого (бойового) поранення, за яким було проведено самостійний медичний огляд та за наслідками якого встановлено ІІ групу інвалідності за іншою підставою.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що повторне встановлення інвалідності ІІ групи за іншим причинним зв`язком створює нове право на повну одноразову грошову допомогу. Таке тлумачення суперечить частині четвертій статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка визначає, що у разі зміни групи інвалідності або її причинного зв`язку виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум, у тому числі, якщо зміна пов`язана з різними, не пов`язаними між собою пораненнями, травмами, захворюваннями. Тобто навіть різні, самостійні ушкодження не утворюють права на нову повну виплату – можливе лише коригування (доплата) у разі підвищення групи інвалідності. У цій справі група інвалідності позивача залишилась такою самою – ІІ. Отже, нове право на одноразову грошову допомогу не виникло.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), Законом №2011-XII та Порядком № 975.
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Пунктом першим статті 16 Закону №2011-XII (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підпункт 4 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII передбачає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується, у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Як передбачено пунктами 6, 9 статті 16-3 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України 25 грудня 2013 затвердив Порядок № 975 (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Згідно з підпунктом 1 пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи; 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи; 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
З викладеного слідує, що норми статті 16-3 Закону №2011-XII та Порядку №975 передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
При цьому, визначена у частині четвертій статті 16-3 Закону № 2011-XII заборона щодо виплати одної грошової допомоги, може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних.
Вказане підтверджується висновком Верховного Суду, висловленим у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі № 1.380.2019.006957, постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року (справа 240/1623/20), постанові Верховного Суду від 14 січня 2026 року у справі № 300/681/25.
Таку ж позицію підтримав Верховний Суд у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 грудня 2024 року (справа №240/19209/21).
З наданих суду матеріалів вбачається, що інвалідність, встановлена позивачу у 1989 році, визначалась відповідно до законодавства СРСР, оскільки на той час законодавство УРСР у сфері соціального захисту військовослужбовців фактично було відсутнім щодо цих правовідносин. При цьорму група інвалідності у 1989 році була встановлена ОСОБА_2 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, однак фактично травма не вважалась бойовою, на відміну від тієї, що була одержана у 2023.
Відтак, отримання ІІ групи інвалідності у 2024 пов`язане з бойовим пораненням, та є самостійною підставою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2024.
Причинно - наслідковий зв`язок між отриманою позивачем у 1989 травмою та встановленням йому ІІ групи інвалідності у 2024 відповідачем не доведений і з наявних доказів не вбачається. Отже, встановлення у 2024 групи інвалідності не пов`язане із первісною причиною встановлення групи інвалідності у 1989, оскільки наявними документами підтверджено, що встановлення ІІ групи інвалідності у 2024 обумовлене отриманим у 2023 бойовим пораненням.
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що оскільки вперше інвалідність позивачу встановлена у 1989 році, то й обчислення одноразової грошової допомоги повинно відбуватись з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1989, адже ІІ група інвалідності була встановлена позивачу у 2024 не внаслідок повторного медичного огляду за фактом загального захворювання, і не внаслідок тієї ж травми, яка була отримана у 1989, а у зв`язку із отриманням іншого (бойового) поранення, за яким було проведено самостійний медичний огляд та за наслідками якого встановлено ІІ групу інвалідності за іншою підставою.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення та необхідність зобов`язати відповідача здійснити на користь позивача виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2024.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.