ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2026 року	м. Ужгород	№ 260/5869/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, Київська область, 04053, код ЄДРПОУ 42098368), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000. Код ЄДРПОУ 20453063), третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10 м. Фастів, Київська область, 08500. Код ЄДРПОУ 22933548) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника – адвоката Дзісь Андрія Романовича (далі – представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – відповідач 2), третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – третя особа), яким просить суд:
1) прийняти позовну заяву ОСОБА_1 та розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін;
2) визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 104650003495 від 10.04.2025 року;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період навчання з 01.09.1987 по 26.06.1991 роки у Армянському державного інституту фізичної культури та період проходження строкової військової служби з 01.12.1982 по 13.11.1984 роки нарахувати та виплати грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсії станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню;
4) визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 104650003495 від 04.07.2025 року;
5) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 21.01.1985 р., а саме з 21.01.1985 по 13.01.1986, з 13.01.1986 по 31.08.1987 та з 20.08.1991 по 11.02.1992 роки;
6) стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1938,00 грн..
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 03.04.2025 року подав до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області заяву, про призначення та виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій за віком станом на день її призначення, передбачену п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатом розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення № 104650003495 від 10.04.2025 року про відмову в перерахунку пенсії.
27.06.2025 року позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій просив зарахувати до страхового стажу періоди роботи по трудовій книжці НОМЕР_2 від 21.01.1985 р., а саме періоди роботи з 21.01.1985 по 13.01.1986, з 13.01.1986 по 31.08.1987 та з 20.08.1991 по 11.02.1992 роки. За результатом розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення № 104650003495 від 04.07.2025 року про відмову в перерахунку пенсії.
З даними діями відповідачів позивач не погоджується, тому звернувся з даним позовом.
24 липня 2025 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду залишено даний позов без руху та запропоновано позивачу подати до суду протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали заяву про залучення до участі у справі третьої особи (з уточненням правового статусу) з обґрунтуванням доцільності її залучення.
28 липня 2025 року представником позивача на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху надано письмові обґрунтування доцільності залучення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до участі у справі в якості третьої особи.
01 серпня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
11 серпня 2025 року відповідачем 1 подано до суду відзив на позовну заяву. Відповідач у відзиві зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 03.04.2025 №4909 щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 10.04.2025 № 104650003495 йому відмовлено у призначенні зазначеної допомоги у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу на відповідних посадах. Відповідач послався на вимоги пункту 7-1 розділу XV Закону №1058, яким передбачено виплату грошової допомоги особам, що на день досягнення пенсійного віку працювали в державних або комунальних закладах на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років, мають необхідний страховий стаж (35 років для чоловіків) та до цього не отримували пенсію.
Крім того, відповідач зазначив, що порядок обчислення страхового стажу та механізм виплати грошової допомоги визначено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191, з урахуванням Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (із змінами). До стажу зараховуються лише періоди роботи на посадах, передбачених відповідним Переліком, а після 01.01.2004 стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку. За наданими документами страховий стаж гр. ОСОБА_1 , що дає право на виплату грошової допомоги, становить 32 роки 10 місяців 19 днів, що є недостатнім для призначення допомоги, у зв`язку з чим і прийнято рішення про відмову у її виплаті.
14 серпня 2025 року відповідачем 2 подано до суду відзив на позовну заяву у якому вказав, що 27.06.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про зарахування до страхового стажу періодів роботи, внесених до трудової книжки НОМЕР_2 від 21.01.1985 року, а саме з 21.01.1985 по 13.01.1986, з 13.01.1986 по 31.08.1987 та з 20.08.1991 по 11.02.1992 роки. За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яке прийняло рішення № 104650003495 від 04.07.2025 року про відмову в перерахунку пенсії. Підставою для відмови у зарахуванні вказаних періодів стало те, що записи у трудовій книжці завірені відтисками печаток, непридатними для сприйняття, а також виконані різними чорнилами.
Крім того, відповідач 2 послався на статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а також на Інструкцію № 162 від 20.06.1974 року щодо порядку ведення трудових книжок. Відповідач зазначив, що у разі відсутності необхідних або належно оформлених записів підтвердження стажу здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, який передбачає послідовний алгоритм підтвердження стажу: спочатку трудова книжка, далі - дані реєстру застрахованих осіб та інші документи, а у разі їх відсутності - показання не менше двох свідків. Виходячи з цього, відповідач 2 вважає, що надані позивачем документи не дають підстав для зарахування спірних періодів до страхового стажу.
22 серпня 2025 року від третьої особи, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшли пояснення на адміністративний позов. Відповідно до пояснень вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.06.2025 року звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок та зміну страхового стажу за період до 01.01.2004 року, зокрема щодо зарахування періодів роботи з 21.01.1985 по 13.01.1986, з 13.01.1986 по 31.08.1987 та з 20.08.1991 по 11.02.1992. Було зазначено, що пенсійний вік відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років, а з 01.01.2018 право на пенсію за віком мають особи за наявності не менше 31 року страхового стажу. Оскільки спірні періоди роботи завірені відтисками печаток, непридатними для сприйняття, а записи виконані різними чорнилами, прийнято рішення про відмову в перерахунку, із зазначенням, що після надання уточнюючих довідок питання може бути переглянуто. Також, звернув увагу на вимоги статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо порядку зарахування стажу роботи в колгоспі та необхідність подання довідки про фактичну кількість відпрацьованих вихододнів, а також наголошено, що у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу позивачу відмовлено у призначенні пенсії.
Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 03 січня 2025 року позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 03.04.2025 року позивач подав заяву про призначення та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень зазначеного Закону. За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, яке рішенням № 104650003495 від 10.04.2025 року відмовило у виплаті допомоги, пославшись на те, що стаж позивача по вислузі років, за даними електронної пенсійної справи, становить 32 роки 7 місяців 18 днів.
27.06.2025 року позивач повторно звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи, внесених до трудової книжки НОМЕР_2 від 21.01.1985 року, а саме з 21.01.1985 по 13.01.1986, з 13.01.1986 по 31.08.1987 та з 20.08.1991 по 11.02.1992 роки. Заяву за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та рішенням № 104650003495 від 04.07.2025 року відмовило у перерахунку пенсії. Підставою для відмови зазначено те, що відповідні записи у трудовій книжці завірені відтисками печатки, непридатними для сприйняття, а також виконані різними чорнилами.
Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 104650003495 від 10.04.2025 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в період з 01.12.1982 по 13.11.1984 роки проходив службу в рядах радянської армії, що відповідно до пункту «в» частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ підлягає зарахуванню до спеціального страхового стажу. Крім того, у період з 01.09.1987 по 26.06.1991 роки позивач навчався у Армянському державному інституті фізичної культури, а отже згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ зазначений період навчання також підлягає зарахуванню до його спеціального страхового стажу.
Позивач також вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 104650003495 від 04.07.2025 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку Інструкції заповнення трудової книжки, зокрема щодо недоліку оформлення трудової книжки.
Вважаючи дії відповідачів протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Щодо періодів трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 21.01.1985 р., а саме: з 21.01.1985 по 13.01.1986, з 13.01.1986 по 31.08.1987 та з 20.08.1991 по 11.02.1992 роки, суд зазначає наступне.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Згідно із ст. 44 Закону №1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В силу пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Судом встановлено, що до страхового стажу позивача не зарахований період роботи з 21.01.1985 по 13.01.1986, з 13.01.1986 по 31.08.1987 та з 20.08.1991 по 11.02.1992 роки згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_3 , оскільки періоди роботи завірено відтисками печатки непридатними для сприйняття, записи зроблені різними чорнилами прийнято рішення про відмову в перерахунку.
Суд враховує, що згідно п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року, та із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 року № 412) (далі Інструкція) у разі, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване в таке-то», а в графі 4 проставляється підстава перейменування наказ (розпорядження), його дата і номер.
Аналогічні вимоги до порядку ведення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993.
Відповідно до пункту 2.2. Інструкції №58, до трудової книжки вносяться, зокрема: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
За вимогами пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Як з`ясовано судом, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 , серед інших, зроблені наступні записи:
Діліжанський завод «Імпульс»
№1 – 21.01.1985 прийнятий на навчання 1 учнем фрезерувальника, згідно наказу 85/к від 21.01.1985;
№2 – 01.03.1985 переведений на навчання 6 учнем слюсаря-ремонтника, згідно наказу 361/к від 01.03.1985;
№3 – 10.04.1985 присвоєно другий розряд слюсаря-ремонтника;
№4 – 04.11.1985 переведений в спорткомплекс перевізником по 3 розряду, згідно наказу 758/к від 04.11.1985;
№5 - 13.01.1986 звільнений за ст. 34 КЗПП Вірменської РСР, за власним бажанням, згідно наказу 9 від 13.01.1986.
№6 – 13.01.1986 прийнятий на роботу у ДЮСШ в якості тренера-викладача, згідно наказу 1, параграф 2 від 13.01.1986;
№7 - 31.08.1987 звільнений у зв`язку з уходом на навчання в Єреванський інститут фізичної культури, згідно наказу 33 від 31.08.1987;
№8 – 20.08.1991 назначений на посаду вчителя фізичного виховання в Антонівську середню школу, згідно наказу 41-к від 27.08.1991;
№9 – 11.02.1992 звільнений із займаної посади за сімейними обставинами, згідно наказу 9-к від 07.02.1992.
Приписами пункту 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За змістом наведених вище положень надання вказаних документів з метою визначення права на пенсію необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній.
В даному випадку, трудовою книжкою позивача повністю підтверджується його робота у спірний період, записи про прийняття та звільнення за періоди з 21.01.1985 по 13.01.1986, з 13.01.1986 по 31.08.1987 та з 20.08.1991 по 11.02.1992 років виконані відповідно до вимог Інструкції та мають всі необхідні реквізити: дати записів, номери та дати наказів, печатки та підписи посадових осіб.
Під час розгляду заяви позивача відповідачем не було встановлено будь-яких недоліків оформлення записів про роботу позивача, записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені підписом начальника відділу кадрів та скріплені печатками. При цьому, позивачу було відмовлено зарахувати до загального страхового стажу період роботи згідно вказаної трудової книжки, оскільки періоди роботи завірено відтисками печатки непридатними для сприйняття, записи зроблені різними чорнилами прийнято рішення про відмову в перерахунку.
З цього приводу, суд зазначає, що відповідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 при вирішенні справи № 677/277/17.
Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Суд вказує, що невнесення до трудової книжки таких відомостей роботодавцем не може мати наслідком неврахування певного періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи і ці записи є належними й допустимими доказами підтвердження її трудового стажу та будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо правомірності їх внесення не викликають.
Також суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.
Крім того, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.
Наведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Суд звертає увагу, що відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.
У зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що неврахування відповідачем 2 відомостей про роботу позивача у період з 21.01.1985 по 13.01.1986, з 13.01.1986 по 31.08.1987 та з 20.08.1991 по 11.02.1992 років носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства. Відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про перерахунок пенсії шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 104650003495 від 04.07.2025 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги зарахувати позивачу до спеціального стажу період навчання з 01.09.1987 по 26.06.1991 роки у Вірменському державному інституті фізичної культури та період проходження строкової військової служби з 01.12.1982 по 13.11.1984 роки, суд зазначає наступне.
Так відповідно до Форми РС- право стаж для розрахунку ОСОБА_1 з 01.12.1982 по 13.11.1984 року строкова військова служба.
Відповідно до військового квитка № НОМЕР_4 з 01.12.1982 по 13.11.1984 роки позивач проходив строкову військову службу.
Проте вказаний періоди не зарахований до спеціального стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статі 55 Закону №1788-XII.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини 1статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
З аналізу вищевикладеної норми вбачається, що обов`язковою умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, різновидом якої є пенсія за вислугу років, є, зокрема, робота особи за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії, на момент призову на строкову військову службу.
Водночас, частиною 3 статті 36 КЗпП УРСР було передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу.
Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач на момент призову на строкову військову службу до Радянської Армії не працював на посаді, що дає право на призначення такої пенсії, а отже зазначений період не підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача за спеціальністю.
Щодо зарахування до спеціального стажу періоду навчання з 01.09.1987 по 26.06.1991 року у Вірменському державному інституті фізичної культури, судом встановлено наступне.
Згідно із пунктом «д» статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Судами встановлено, що в період з 01.09.1987 по 26.06.1991 ОСОБА_1 навчався у Вірменському державному інституті фізичної культури та отримав диплом НОМЕР_5 за спеціальністю «фізична культура та спорт».
Відповідно до запису у трудовій книжці №7 - 31.08.1987 звільнений у зв`язку з уходом на навчання в Єреванський інститут фізичної культури, згідно наказу 33 від 31.08.1987;
Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що період навчання позивача з 01.09.1987 по 26.06.1991 року в Новгород - Сіверському медучилищі та з 01 серпня 1990 року по 22 червня 1995 року у Вірменському державному інституті фізичної культури входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років.

Щодо вимоги позивача про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі - Порядок).
Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
За приписами пункту 6 Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058-IV, станом на день її призначення.
Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
З аналізу наведених норм права можливо зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій висловив Верховний Суд у справі №234/13835/17 від 13 березня 2018 року в якій зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 02 березня 2020 року по справі №175/4086/16-а, від 28 квітня 2020 року по справі №678/941/17, від 12 березня 2019 року по справі №127/9277/17 та іншим.
Суд зазначає, що позивачу призначена пенсія за віком, станом на день досягнення пенсійного віку позивач працювала у закладах та установах державної та/або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а його стаж роботи на таких посадах на момент досягнення пенсійного віку становив понад 35 років.
Крім того, позивачу до моменту призначення пенсії за віком, пенсія з інших підстав не призначалась, одноразова грошова допомога не виплачувалась.
З огляду на зазначене, суд вважає, що у спірних відносинах дотримано всіх умов, визначених пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, для виплати позивачці грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період проходження строкової військової служби з 01.12.1982 по 13.11.1984 року, нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсії станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню;
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, оскільки позов задоволено частково, на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволення позовних вимог у розмірі 1452,90 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 139, 243, 246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, Київська область, 04053, код ЄДРПОУ 42098368), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000. Код ЄДРПОУ 20453063), третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10 м. Фастів, Київська область, 08500. Код ЄДРПОУ 22933548) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково. 
2. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 104650003495 від 10.04.2025 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період проходження строкової військової служби з 01.12.1982 по 13.11.1984 роки, нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсії станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню.
4. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 104650003495 від 04.07.2025 року.
5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 21.01.1985 р., а саме з 21.01.1985 по 13.01.1986, з 13.01.1986 по 31.08.1987 та з 20.08.1991 по 11.02.1992 роки.
6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, Київська область, 04053, код ЄДРПОУ 42098368) судовий збір в сумі 484,30 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні тридцять копійок).
7. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) судовий збір в сумі 968,60 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Д.В. Іванчулинець