Справа № 127/40185/25 
Провадження № 2/127/9644/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року 	м. Вінниця 	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Ан О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «АЕРОВІЗ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, інфляційних втрат та 3% річних,

УСТАНОВИВ: 
У грудні 2025 із позовом до суду звернувся ОСОБА_1 , який просив суд стягнути з ТОВ «Авіакомпанія «Аеровіз» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 1 910 284, 60 грн., інфляційні нарахування в сумі 519 799, 69 грн. та 3 % річних в сумі 175 188, 64 грн., а всього 2 605 272, 93 грн. Мотивував заявлені вимоги тим, що у період з 15.11.2018 року по 28.02.2019 року на підставі договору позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Авіакомпанія «Аеровіз». Рішенням Вінницького міського суду від 03 квітня 2024 року встановлено факт припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Авіакомпанія «Аеровіз» з 01 березня 2019 року на підставі п. 2 частини першої ст. 36 КЗпП України у зв`язку зі завершенням певних робіт. Постановою Вінницького апеляційного суду від 10 березня 2022 року стягнуто на користь позивача заробітну плату, виходячи з останнього підтвердженого довідкою відповідача її розміру - 39 960 грн. на місяць, що складає 109 767,27 грн.
На підставі постанови суду видано виконавчий лист, який наразі залишається без виконання відповідачем. Тому у позивача виникло право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та інфляційних втрат, 3% річних.
Ухвалою суду від 24.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Позивач до матеріалів позову жодних рішень, постанов суду не надав. Викладені позивачем в позову факти не є загальновизнаними. 
Судом установлено, що у провадженні Святошинського відділу ДВС у м.Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №69097718 від 26.05.2022 з примусового виконання виконавчого листа №127/11645/21 виданого 06.05.2022 Вінницьким апеляційним судом про стягнення з ТОВ «Авіакомпанія «Аеровіз» на користь ОСОБА_1 109767,27 грн заробітної плати за період з 15.11.2018 року по 28.02.2019 року. Станом на 18.12.2025 рішення суду боржником не виконано.
Розмір 3 % річних від суми заборгованості по заробітній платі - 109767 грн за період 23.02.2023 по 12.12.2025 становить 27337,67 грн, розмір інфляційних втрат становить 9229,45 грн.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: змагальність сторін (п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк.
Позивач у позовній заяві посилається на обставини, встановлені у судовому рішенні в іншій справі, однак відповідне судове рішення до матеріалів справи не надано. Таке посилання саме по собі не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 76–81 ЦПК України, оскільки не дає суду можливості перевірити зміст рішення, факт набрання ним законної сили, а також встановити тотожність сторін та обставин справи. 
Відповідно до статті 81 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони, які повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи на засадах змагальності сторін та не зобов`язаний збирати докази замість учасників справи.
Доступність судових рішень у Єдиний державний реєстр судових рішень не звільняє сторону від обов`язку подати їх до суду як докази, а суд не зобов`язаний самостійно відшукувати такі рішення.
Крім того, відповідно до статті 82 ЦПК України обставини, установлені судовим рішенням, що набрало законної сили, можуть мати преюдиційне значення лише за умови подання такого рішення до суду та його належного дослідження. За відсутності відповідного судового рішення посилання позивача на встановлені в іншій справі обставини є необґрунтованими та не можуть бути враховані судом при вирішенні даної справи.
Оскільки стороною позивача не надано суду доказів та не ініційовано питання про їх витребування зокрема рішень суду, на які вони посилаються у позовній заяві, що стосуються обставин припинення трудових відносин, суд відмовляє у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку, та похідних від нього вимог зокрема стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Суд звертає увагу на те, що у Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Проте відсутність рішень суду не дозволяє суду встановити перебіг вказаних строків. 
Натомість, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача у частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат від суми боргу по заробітній платі, які стягненні постановою Вінницького апеляційного суду, так як згідно інформації Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві станом на 18.12.2025 року рішення боржником не виконано. Суд вважає належним підрахунок 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 9229.25 грн, інфляційних у сумі 27337.67. Всього у сумі 36567,12 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 173 грн, решту судових витрат суд залишає за позивачем.
Керуючись ст. 625 ЦК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 274-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «АЕРОВІЗ» на користь ОСОБА_1 36567 (тридцять шість тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 12 копійок 3% річних та інфляційних втрат.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «АЕРОВІЗ» на користь ОСОБА_1 173 (сто сімдесят три) гривні судових витрат.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «АЕРОВІЗ», адреса: вул. Центральна, 1, місто Ірпінь, селище міського типу Гостомель, Київська область, код ЄДРПОУ 32240100.
Повний текст рішення суду складено 14.04.2026.

Суддя: