1	Справа № 335/9013/24  2/335/428/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року       м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Філатової О.О.,
представника позивача Циганової О.С.,
представника відповідача адвоката Конєвої І.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,

ВСТАНОВИВ: 
У серпні 2024 року представник Концерну «Міські теплові мережі» звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначала, що позивач у період з 01.11.2021 по 30.04.2024 надав послугу з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення № ІІІ, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності відповідачу.
Правовідносини між сторонами виникли на підставі Типового індивідуального договору № 72210781 про надання послуги з постачання теплової енергії, який відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», станом на 01.11.2021 вважається укладеним. Відповідно до умов Договору, вартість обсягу спожитої теплової енергії користувачем обраховано за показаннями приладу комерційного обліку теплової енергії, яким оснащений житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачем не виконувалися зобов`язання по оплаті послуг з постачання теплової енергії, розмір заборгованості за період з 01.11.2021 по 30.04.2024 становить 85 137,96 грн.
Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії в розмірі 85 137,96 грн. та судові витрати.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2024, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості з надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 85 137,96 грн. та судові витрати зі сплатою судового збору розміром 2 422,40 грн. 
Не погоджуюсь з рішення суду від 17.12.2024, відповідачем ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Конєвої І.Є., було подано до суду заяву про скасування заочного рішення, відповідно до якої, з позовними вимогами не погоджувалась, посилалась на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів фактичного споживання теплової енергії у цей період, а саме: показань вузла комерційного обліку будинку та даних приладів розподільного обліку (якщо вони встановлені), актів надання послуг чи інших первинних документів, що підтверджують факт і якість наданої послуги; розрахунок не містить обов`язкових вихідних даних: загальний обсяг теплової енергії за комерційним обліком за кожен розрахунковий період, опалювальні площі, коефіцієнти, показники будинкового та квартирних приладів, а також підтвердження здійснення розподілу за формулами Методики (зокрема розділи ІІ–VІІІ, формули 13, 14, 16); позивачем включено до спірного періоду квітень 2024 року як період надання послуги з постачання теплової енергії але за межами опалювального періоду можливе лише нарахування плати за абонентське обслуговування (за наявності правових підстав і належного обґрунтування), але не плати за спожиту теплову енергію. 
Крім цього, позивач посилається на «типовий індивідуальний договір № 72210781 від 01 листопада 2021 року», укладений шляхом опублікування на офіційному сайті як публічний договір приєднання. Разом із тим, відсутні докази належного інформування та акцептування умов такого договору відповідачем, що має істотне значення для виникнення зобов`язання в обсязі, заявленому позивачем (стаття 633 Цивільного кодексу України). 
Окрім того, Договір купівлі-продажу теплової енергії № 202016 від 01.01.2007 року було укладено та підписано між Концерном «Міські теплові мережі» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс». Від імені ТОВ договір підписано директором Кай М.Г., яка діяла виключно як посадова особа юридичної особи, а не як фізична особа – споживач. Таким чином, усі зобов`язання за договором виникли саме у юридичної особи – ТОВ «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс». Суб`єктом зобов`язань зі сплати вартості теплової енергії є ТОВ, а не ОСОБА_1 як фізична особа. Матеріали справи не містять доказів того, що Кай М.Г. у встановленому законом порядку стала правонаступником ТОВ чи прийняла на себе обов`язки юридичної особи як боржника. Відсутні також докази укладення між нею особисто та Концерном «МТМ» окремого договору на постачання теплової енергії у спірний період. Оскільки сторона за договором – юридична особа, пред`явлення позову до Кай М.Г. як фізичної особи є безпідставним і свідчить про визначення судом неналежного відповідача.
Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 17.10.2025 заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 17.12.2024 у справі № 335/9013/24 скасовано і призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи.
18.11.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів у справі, а саме копії Договору купівлі-продажу теплової енергії № 202016 від 01.01.2007.
11.12.2025 до суду від представника позивача Концерну «Міські теплові мережі» надійшли письмові пояснення, в який сторона позивача на позові наполягає та просить позовні вимоги задовольнити повністю.
29.01.2026 представником відповідача адвокатом Конєвою І.Є. заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України. В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначила, що, правовідносини, з яких позивач виводить свої позовні вимоги, стосуються постачання теплової енергії до нежитлового приміщення та виникли у межах господарських правовідносин. 
Вважає, що такі правовідносини оформлювалися за участю юридичної особи – Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс» (ЄДРПОУ 30105722), місцезнаходження якого: м. Запоріжжя, бульвар Центральний, буд. 21, що підтверджується як відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, так і умовами Договору купівлі-продажу теплової енергії № 202016 від 01.01.2007, укладеного між Концерном «Міські теплові мережі» та зазначеним товариством. Вказаний договір підписано від імені ТОВ «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс» його керівником – Кай В. Г., який діяв як посадова особа юридичної особи в межах наданих повноважень, при цьому у договорі та його додатках визначено саме юридичну адресу ТОВ «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс» – м. Запоріжжя, бульвар Центральний, буд. 21, як адресу споживача теплової енергії. Таким чином, саме ТОВ «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс», ідентифіковане за вказаною юридичною адресою, виступало споживачем теплової енергії та суб`єктом зобов`язань зі сплати її вартості, а не ОСОБА_1 як фізична особа. 
ОСОБА_1 не є стороною зазначеного договору, не підписувала його, не зазначена у ньому як споживач послуг та не набувала статусу споживача теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 . Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ОСОБА_1 є засновником ТОВ «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс», що саме по собі не змінює суб`єктного складу договірних правовідносин та не створює для неї особистих грошових зобов`язань перед Позивачем
Представник відповідача вважає, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 укладала з позивачем договір як фізична особа; приймала на себе обов`язок зі сплати вартості теплової енергії; стала правонаступником або боржником за зобов`язаннями ТОВ; надавала поруку чи інше забезпечення виконання зобов`язань юридичної особи. Наявні у справі письмові докази підтверджують, що контрагентом та споживачем теплової енергії за всією договірною документацією виступала саме юридична особа – ТОВ «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс». Саме ТОВ «ОКФ БізнесЕксперт Сервіс» протягом тривалого часу здійснювало оплату послуг з постачання теплової енергії, що узгоджується з умовами Договору купівлі-продажу теплової енергії № 202016 від 01.01.2007 та підтверджує його фактичне виконання саме юридичною особою. Наявна у матеріалах справи відомість оплат свідчить про здійснення платежів ТОВ «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс» за опалення у 2018-2021 роках, зокрема за 2018, 2019, 2020 роки та січень 2021 року. Зазначені платежі здійснювалися від імені ТОВ «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс», що свідчить про визнання саме цією юридичною особою себе споживачем теплової енергії та належним боржником у відповідних правовідносинах. Факт систематичної оплати послуг юридичною особою виключає можливість ототожнення боржника з фізичною особою – ОСОБА_1 . Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у різні періоди набула право власності на окремі нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Відповідач вважає, що сам по собі факт належності фізичній особі права власності на об`єкт нерухомого майна, не є достатньою та автоматичною підставою для покладення на неї обов`язку зі сплати вартості комунальних послуг, зокрема послуг з постачання теплової енергії, у випадку, коли такі послуги надавалися та споживалися іншим суб`єктом на підставі укладеного договору. У спірних правовідносинах постачання теплової енергії здійснювалося на підставі Договору купівлі-продажу теплової енергії № 202016 від 01.01.2007, укладеного між Концерном «Міські теплові мережі» та ТОВ «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс», яке було визначене сторонами договору як споживач теплової енергії та яке фактично здійснювало оплату відповідних послуг. За таких обставин, наявність у ОСОБА_1 права власності на окремі приміщення за зазначеною адресою не змінює суб`єктного складу зобов`язання, не створює між нею та позивачем договірних правовідносин і не може розглядатися як правова підстава для стягнення з неї заборгованості, що виникла у межах господарських правовідносин між Позивачем та юридичною особою. 
Посилання позивача на припинення строку дії договору № 202016, на думку відповідача, не змінює суб`єктного складу спірних правовідносин та не створює грошових зобов`язань у фізичної особи. Припинення або зміна договору: не трансформує зобов`язання юридичної особи у зобов`язання її засновника; не є підставою для покладення боргу на фізичну особу; не підтверджує виникнення між позивачем та ОСОБА_1 будь-яких договірних чи позадоговірних правовідносин. Отже, незалежно від позиції позивача щодо строку дії договору, суб`єктом спірних правовідносин залишається юридична особа, а не фізична особа ОСОБА_1 . Правовідносини з постачання теплової енергії у спірному приміщенні виникли та тривалий час існували на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії № 202016 від 01.01.2007, укладеного між Концерном «Міські теплові мережі» та юридичною особою – ТОВ «ОКФ БізнесЕксперт Сервіс», яке і виступало споживачем теплової енергії. Факт публікації Типового індивідуального договору та положення про можливість приєднання до нього не змінюють суб`єктного складу вже існуючих договірних господарських правовідносин, а також не створюють автоматично цивільних зобов`язань у фізичної особи, яка не є стороною договору та не вчиняла дій, що свідчили б про акцепт договору саме як фізична особа.
Таким чином, спір щодо стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, надані юридичній особі у межах її господарської діяльності, має господарсько-правову природу, а пред`явлення вимог до фізичної особи — засновника товариства — не відповідає суб`єктному складу правовідносин та вимогам закону, у зв`язку з чим представник відповідача просила провадження у справі закрити.
Представник позивача, не погоджуючись з заявленим клопотанням, 02.02.2026 подала суду заперечення на клопотання представника відповідача, в яких позивач вважає дані заперечення відповідача хибними з наступних підстав:
Ст. 651 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору(господарського договору) допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. З 1 травня 2019 року в повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 N 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність. 
Законом визначено, зокрема нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку.
Відповідно до статті 12 Закону, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. 
Згідно розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. 
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. 
Постановою КМУ № 1022 від 08.09.2021 року внесено зміни до Постанови Кабінету міністрів Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії № 830 від 21.08.2019, у тому числі, щодо публічних договорів приєднання. 
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. 
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. 
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. 
02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. 
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 Договору, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. 
Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі». 
До аналогічних правових висновків дійшов Господарський суд Запорізької області при розгляді справи № 908/3505/21 (рішення набрало законної сили). 
Також зазначає, що статтею 14 Закону передбачено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (Правилами надання послуги з постачання теплової енергії № 830 дається вичерпний перелік моделей організації договірних відносин за видом послуги – постачання теплової енергії): індивідуальний договір (про надання послуги з постачання теплової енергії) з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем; колективний договір(про надання послуги з постачання теплової енергії); договір про надання послуги (з постачання теплової енергії) з колективним споживачем; договір з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії; індивідуальний (публічний) договір про надання послуги з постачання теплової енергії. 
В супереч приписам Закону, співвласники багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 в місячний термін не визначились з моделлю організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, - в силу виконання норм чинного законодавства між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону з урахуванням таких особливостей: виконавець забезпечує відповідність кількісних та якісних характеристик послуги встановленим нормативам на межі централізованих інженерно-технічних систем постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; до плати виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором не включається плата за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують постачання відповідної комунальної послуги; технічне обслуговування, поточний та капітальний ремонти внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують постачання відповідної комунальної послуги, здійснюються співвласниками чи залученими ними уповноваженими на виконання таких робіт особами за рахунок співвласників. 
Зазначають, що так, як одним із видів комунальних послуг, є послуга з постачання теплової енергії, яка включає в себе право вибору договірних відносин, - виділення зі статті 14 Закону договір про обслуговування внутрішньо будинкових систем, як фундаментальної моделі організації договірних відносин – є з боку відповідача хибним та некоректним трактуванням законодавства. Враховуючи викладене зазначаємо, що договір № 72210781 є укладеним з 01.11.2021 через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування (02.10.202). В свою чергу договір № 202016 вважається розірваним з 01.11.2021. Щодо права власності відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення ІІІ, літ А-5 по АДРЕСА_1 , загальною площею 152,1 кв.м. згідно договору дарування від 27.12.2014. Згідно до ч. 4 ст. 319 ЦК власність зобов`язує. Згідно ст. 322 ЦК передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Підкреслюючи, все вищезазначене договір 72210781 від 01.11.2021 був укладений з власником нежитлового приміщення ІІІ, літ А-5 по бульвару Центральному будинок 21, загальною площею 152,1 кв.м. Станом на 01.11.2021 відповідач не звертався до позивача, що його нежитловим приміщенням користується інша фізична чи юридична особа. На підставі вищевикладеного, керуючись, Цивільним кодексом України, та Цивільним процесуальним кодексом України, представник позивача просить в клопотанні представника відповідача про закриття провадження у справі відмовити.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що вказаний спір повинен розглядатись господарським судом. Просила у задоволені позову відмовити.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Концерн «Міські теплові мережі» (позивач у справі) є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.
Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту).
Відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлове приміщення ІІІ, літ. А-5, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.07.2023 (а.с. 27-32). Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
За нормою ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.
Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України зазначає про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (частина друга статті 317 ЦК України).
02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради(можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http://zp.gov.ua/uk/articeles/item/10370/ukladannya-publichnih-dogovoriv-z-koncernom-miski-teplovi-merezhi-) та на власному офіційному веб-сайті (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http//teploseti.zp.ua/ua/for_consumers/Public_contracts/) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.
Між сторонами 01.11.2021 було укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії в порядку, визначеному ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII) (а.с. 18-20).
Пунктом 5 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - договір) передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць (п. 32 договору).
Пунктом 34 передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Згідно з п. 36 договору, під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів).
Відповідачем ОСОБА_1 заперечується факт укладення даного договору між нею і позивачем.
Предметом позову у даній справі є матеріально правова вимога позивача про стягнення з відповідача вартості наданих послуг постачання теплової енергії.
Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Згідно з частинами першою і другою статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Частиною першою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до приписів ст.ст. 3, 4 Закону України «Про теплопостачання» від 02.05.2005 № 2633-IV, відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.
Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено ст.ст. 24, 25 Закону України «Про теплопостачання» та є обов`язковим для сторін на підставі закону.
За змістом ст. 25 вказаного Закону, теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основними обов`язками споживача теплової енергії (ст. 24 Закону).
Положеннями ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що:
споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;
теплова енергія - це товарна продукція, яка виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;
місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.
Отже, споживачем теплової енергії може бути особа (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг), теплоспоживче обладнання якої (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування тощо) через тепловий ввід приєднане або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі.
У офіційному виданні Голос України№ 231 від 09.12.2017 був опублікований Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ (далі- Закон).
Відповідно до п. 1 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 10.12.2017), та вводиться в дію з 01.05.2019, крім окремих його положень, які вводяться в дію пізніше.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
У ст. 1 Закону № 2189-VІІІ визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
За приписами ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону).
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.
Згідно з ч.ч. 2, 3, 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо; споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
У ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону №1060-IX від 03.12.2020) встановлено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме:
1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;
2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;
3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.
Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).
В межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.
Згідно із ч. 7 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 цього Закону.
За приписами ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому, розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (в редакції від 01.05.2021), договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії.
Постановами Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 та № 1023 від 08.09.2021 внесено зміни до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових форм договорів, відповідно до яких згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності зазначених постанов.
Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (в редакції постанови КМУ № 1022 від 08.09.2021), ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
Відповідно до п. 13 цих Правил, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.
Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст.ст. 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Отже, враховуючи встановлені обставини та вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що розміщений на сайті Концерну «Міські теплові мережі» Типовий індивідуальний договір № 72210781 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 21, нежитлове приміщення, ІІІ, між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 є публічним, та є укладеним з 01 листопада 2021 року. 
Відповідно до наданих відповідачем доказів, 01.01.2007 між ТОВ «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс» та Концерном «Міські теплові мережі» був укладений договір № 202016 купівлі-продажу теплової енергії до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 10.1. Договору, строк дії договору визначено до 01.01.2007.
Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за індивідуальним договором № 72210781 про надання послуги з постачання теплової енергії, який укладений в силу вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», за період з 01.11.2021 по 30.04.2024, до об`єкту нерухомості нежитлового приміщення № ІІІ розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності як фізичній особі.
Індивідуальний договір № 72210781 є укладеним між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 як з фізичною особою з 01.11.2021 через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу тридцяти денного строку з моменту його опублікування (02.10.2021), 
Тому, договір № 202016 на який посилається сторона відповідача, укладений Концерном «МТМ» з ТОВ «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс» від 01.01.2007, вважається таким, що припинив свою дію.
В матеріалах цієї справи відсутні докази того, що між сторонами продовжує діяти договір про надання послуг з постачання теплової енергії у вищезазначене нежитлове приміщення від 01.01.2007, в якому зареєстроване ТОВ ОКФ «Бізнес Експерт Сервіс» та що вказане підприємство здійснює свою господарську діяльність. 
Після укладання індивідуального договору № 72210781 від 01.11.2021, ТОВ ОКФ «Бізнес Експерт Сервіс» оплату за надання послуги з постачання теплової енергії на користь Концерну «Міські теплові мережі» не здійснювало. Від власника приміщення, та від ТОВ ОКФ «Бізнес Експерт Сервіс», позивач Концерн «Міські теплові мережі» жодної пропозиції про вибір моделі договору не отримав.
Доказів того, що Концерн «Міські теплові мережі» безпідставно виставляв рахунки на ім`я власника приміщення суду не надано. 
У відповідності до п. 4 Типового договору про надання послуги з постачання теплової енергії фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, оплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
З урахуванням положень наведених норм права та вищезазначених обставин справи, оскільки суду відповідачем не надано доказів про продовження дії договору ТОВ ОКФ «Бізнес Експерт Сервіс» про надання послуг з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення від 01.01.2007, за яким стягується борг, що вказане підприємство здійснює свою господарську діяльність за вказаною адресою та сплачує за послуги, суд вважає доводи представника відповідача, що заявлений позов до ОСОБА_1 , як до фізичної особи, є пред`явлений до неналежного відповідача, а предмет спору підлягає за правилами господарського, а не цивільного судочинства, безпідставними. 
Суд прийшов до висновку, що дана справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим, в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 в особі представника Конєвої І. Є. про закриття провадження по цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії слід відмовити.
Згідно з розрахунком основного боргу за договором № 72210781, відповідач ОСОБА_1 , як власник приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , має заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 30.04.2024 в розмірі 85 137,96 грн. (а.с. 26). Відповідач протягом цього періоду оплату за надані послуги не здійснювала.
Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку у якому знаходиться приміщення відповідача підтверджується рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів протягом 2021-2024 років, які розміщені на офіційному сайті Запорізької міської ради.
За період споживання послуг з 01.11.2021 по 30.04.2024 відповідач не зверталася з претензіями до позивача щодо ненадання або надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості послуг, не зверталася зі скаргами на встановлені тарифи та не висувала позивачу жодних претензій щодо отриманих послуг.
Суд вважає, що надані позивачем розрахунки про наявність заборгованості зі сплати спожитої теплової енергії за період з 01.11.2021 по 30.04.2024 в сумі 85 137,96 грн. є належними, допустимими та містять необхідні дані, а саме обсяг спожитої теплової енергії, тарифи що діяли в розрахунковому періоді.
Наведеним вище спростовуються доводи відповідача щодо того, що позивачем не доведено факту надання послуг за спірний період, їх обсягу та вартості.
При цьому, суд враховує, що розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості відповідачем не спростовано та не надано обґрунтованих даних, з яких би вбачалося невідповідність розрахунків позивача фактичним обсягам споживання теплової енергії відповідачем.
Таким чином, Концерном «Міські теплові мережі» рахунки у період з 01.11.2021 по 30.04.2024 було виставлено на ім`я ОСОБА_1 , як власниці приміщення за місцем надання послуг з теплопостачання. При цьому, відповідачем не було надано доказів, що вона, або ТОВ «ОКФ Бізнес-Експерт Сервіс» у вказаний період зверталися до позивача із заявами про зміну користувача приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, у судовому засіданні стороною відповідача не оспорюється, що послуги позивачем Концерном «Міські теплові мережі» протягом спірного періоду фактично надавалися до приміщення № ІІІ за адресою: АДРЕСА_1 .
Доводи відповідача про відсутність рахунків на оплату послуг у паперовому вигляді не звільняє споживача від обов`язку щодо сплати вартості таких послуг.
При цьому, у рахунках на оплату спожитої енергії та на сайті Концерну «Міські теплові мережі», у відповідності до вимог чинного законодавства, міститься інформація щодо встановленого приладу комерційного обліку (за яким відбуваються нарахування на будинок/будівлю), опалюваної площі будинку/будівлі. Крім того, у рахунках міститься інформація щодо спожитої будинком теплової енергії.
На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги з постачання теплової енергії відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем вживалися заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позову Концерном «Міські теплові мережі» було сплачено 2 422,40 грн. (а.с. 2), а тому враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 255, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження по цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії - відмовити.
Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в сумі 85 137 (вісімдесят п`ять тисяч сто тридцять сім) грн. 96 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 06.03.2026.
Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України зазначаються наступні відомості:
Позивач: Концерн «Міські теплові мережі», ЄДРПОУ 32121458, місцезнаходження юридичної особи: 69001, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації, АДРЕСА_2 .

Суддя         В.О. Макаров