ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/1782/25 пров. № А/857/21199/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Носа С.П., 
суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі №300/1782/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним і скасування рішення, а також зобов`язання до вчинення дій,-
суддя у І інстанції Кафарський В.В.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – ГУ ПФУ в Полтавській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Полтавській області №092250004341 від 04.11.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі період роботи з 12.12.1983 по 01.12.1993 на посаді фельдшера наркологічного кабінету Косівської центральної районної лікарні та призначити пенсію за віком з 01.07.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що досяг необхідного віку та набув достатнього страхового стажу для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Після його звернення 27.06.2024 до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії, з 01.07.2024 йому було призначено пенсію та розпочалися відповідні виплати. Для нарахування пенсії визначено тривалість страхового стажу (повного) 27 років 2 місяці 21 день. Проте, у подальшому ГУ ПФУ в Івано-Франківській області своїм листом від 15.11.2024 повідомило, що у в результаті опрацювання матеріалів пенсійної справи винесено рішення про відмову в призначенні пенсії від 04.11.2024 через відсутність необхідного страхового стажу. Так, відповідно до рішення ГУ ПФУ в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії №092250004341 від 04.11.2024 пенсійним органом не зараховано в подвійному розмірі період роботи позивача з 12.12.1983 по 01.12.1993 згідно уточнюючої довідки від 26.06.2024 №181, оскільки з документів, наданих для призначення пенсії неможливо зробити висновок про надання саме психіатричної допомоги, відтак, відповідач вказує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 17 років 03 місяці 01 день, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Позивач не погоджується із даною відмовою у призначенні пенсії та вважає її протиправною.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року вказаний адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Полтавській області №092250004341 від 04.11.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі період роботи з 12.12.1983 по 01.12.1993 на посаді фельдшера наркологічного кабінету Косівської центральної районної лікарні та призначити пенсію за віком з 01.07.2024.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Полтавській області, яке із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що стаж роботи з 12.12.1983 по 01.12.1993 згідно уточнюючої довідки від 26.06.2024 № 181 неможливо зарахувати у подвійному розмірі, оскільки з документів, наданих для призначення пенсії, неможливо зробити висновок про надання саме психіатричної допомоги: наркологічний кабінет не виведено як окремий структурний підрозділ, не надано ліцензію лікарні з переліком медичних послуг, які надаються населенню, до того ж відсутні документи про фаховий напрямок як спеціаліста з надання психіатричної допомоги.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Полтавській області, ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.06.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно протоколу призначення пенсії вбачається, що згідно з рішенням від 05.07.2024 №092250004341 позивачу призначено пенсію з 01.07.2024.
В подальшому, рішенням від 04.11.2024 №092250004341 ГУ ПФУ в Полтавській області відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 через відсутність необхідного страхового стажу. 
Так, у рішенні ГУ ПФУ в Полтавській області від 04.11.2024 №092250004341 зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 17 років 03 місяці 01 день. При цьому, до загального страхового стажу не враховано в подвійному розмірі період роботи з 12.12.1983 по 01.12.1993 згідно уточнюючої довідки від 26.06.2024 №18, оскільки з документів з документів наданих для призначення пенсії неможливо зробити висновок про надання саме психіатричної допомоги: наркологічний кабінет не виведено як окремий структурний підрозділ, не надано ліцензію лікарні з переліком медичних послуг, які надаються населенню, до того ж відсутні документи про напрямок як спеціаліста з надання психіатричної допомоги. У зв`язку із цим, управлінням прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.
Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
В свою чергу пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законами України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV). Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні правовідносини були врегульовані Законом №1788-ХІІ.
Відповідно до преамбули Закону №1058-IV цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб?єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-XII “Пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах”, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до статті 3 Закону України “Основи законодавства України про охорону здоров`я” від 19.11.1992 №2801-ХІІ (далі – Закон №2801-ХІІ) заклад охорони здоров`я – юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
Згідно з ч. 7 ст. 16 Закону №2801-XII, мережа державних і комунальних закладів охорони здоров`я формується з урахуванням планів розвитку госпітальних округів, потреб населення у медичному обслуговуванні, необхідності забезпечення належної якості такого обслуговування, своєчасності, доступності для громадян, ефективного використання матеріальних, трудових і фінансових ресурсів. Існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена.
Статтею 1 Закону України “Про психіатричну допомогу” визначено, що заклад з надання психіатричної допомоги – психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги. Психіатрична допомога – це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.
Як встановлено статтею 10 Закону України “Про психіатричну допомогу”, психіатрична допомога надається психіатричними закладами всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України “Про психіатричну допомогу” професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці.
Пунктом 2 Інструкції “Про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів”, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2002 №12, передбачено, що обов`язковий попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у державних та комунальних психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети (далі психоневрологічні заклади), та надають психіатричну допомогу за місцем проживання громадян.
Як слідує з листа Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного Фонду України від 29.12.2005 №625/15-05/039-6 №10.01.09/2606 №16918/02-20 заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Згідно із посадовою інструкцією фельдшера наркологічного кабінету консультативної поліклініки, затвердженої 01.03.2021 №232 головним лікарем КНП “Косівська центральна районна лікарня”, основними характеристиками робіт, завданнями та посадовими обов`язками фельдшера наркологічного кабінету є, зокрема: виконувати лікувально-діагностичні призначення лікаря-нарколога в поліклініці і надавати йому допомогу в обслуговування населення, що проживає на території діяльності поліклініки; контролювати своєчасне проходження наркологічними хворими призначених лікарем оглядів в спеціалізованих кабінетах, а також проведення лабораторних і інших досліджень з розклеюванням їх результатів в медичні картки амбулаторних хворих; вимірювати хворим за вказівкою лікаря нарколога артеріальний тиск, проводити термометрію і інші медичні маніпуляції; проводити разом із лікарем. Робочою зоною є зона виконання службових обов`язків, робочим місцем наркологічний кабінет.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що посада фельдшера наркологічного кабінету Косівської ЦРЛ, яку займав у спірний період позивач, дає йому право на пільгове обчислення такого стажу роботи, тобто в подвійному розмірі відповідно до вимог ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі №300/1782/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук