КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/1708/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026року   місто Київ
справа № 372/1110/25

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2025року, ухвалене під головуванням судді Потабенко Л.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №7883162від 03 грудня 2023 року в розмірі 58983,90 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 17280 грн., простроченої заборгованості за процентами - 40803,90 грн., простроченої заборгованості за комісією -900 грн.
В обґрунтування вимог посилався на те, що 03 грудня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №7883162, згідно умов якого відповідач отримала 18000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Вказував, що ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а відповідач зі свого боку не виконала умови кредитного договору. 
Відповідно до п.3.2.6 кредитного договору №7883162 позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. 
Зазначав, що підтвердженням добровільного укладення відповідачем договору є анкета позичальника від 03грудня 2023 року, що заповнена позичальником. 
26 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ«Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №105-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №7883162 від 03 грудня 2023 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . 
Посилався на те, що після відступлення права грошової вимоги відповідач не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, а тому позивач, як новий кредитор, керуючись ст.ст.514, 1082, 1084 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість в загальній сумі 58983,90 грн.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2025 рокупозов ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №7883162 від 03 грудня 2023 року у сумі 58083,90 грн. та судові витрати в розмірі 2422,40 грн., а всього 60506,30 грн.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування вимог посилалася на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що строк передачі відступлення прав вимоги позивачем згідно з п.3.2.6 договору був пропущений. Строк дії договору протягом якого мало право відступити свої вимоги ТОВ «Мілоан» був включно до 17 березня 2024 року, а заключений договір відступлення прав вимоги №105-МЛ укладений 26 квітня 2024 року.
Вказувала, що в наданих позивачем додатках до договору відступлення відсутні будь-які відомості про відповідача ОСОБА_1 , а витяг з реєстру боржників від 04 лютого 2025 року виготовлений самим позивачем.
Зазначала, що завищена фіксована сума відсотків є не справедливою в ціні договору по відношенню до будь-якого споживача та наносить шкоду.
Посилалася на те, що застосування денної процентної ставки у більшому розмірі, ніж визначено Законом України «Про споживче кредитування» порушує право споживача кредитних послуг, а тому при вирішенні даного спору, за таких обставин, підлягає врахуванню процентна ставка в максимальному розмірі, що імперативно обмежений Законом.
Вказувала, що приймаючи до уваги часткове задоволення позову суд першої інстанції повинен був зробити розподіл між сторонами витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем пропорційно до здадоволених вимог.
20 листопада 2025 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість апеляційної скарги. Вказував на те, що в матеріалах справи наявна копія про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №7883162, де зазначені суми нарахування відсотків з посиланням на відповідний пункти договору. Тому вимоги заявлені позивачем в межах чинного законодавства. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У порядку частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, 03 грудня 2023 року ОСОБА_1 оформлено анкету-заяву на кредит №7883162 на сайті: miloan.ua, в якій вказані персональні дані відповідача, як позичальника, визначена сума кредиту 18000 грн, строк кредитування 15 днів з 03 грудня 2023 року по 18 грудня 2023 року, комісія за надання кредиту 900 грн. нараховується одноразово, проценти за користування кредитом 0,83% від фактичного залишку кредиту.
В анкеті-заяві наявна таблиця, яка відображає процес оформлення та розгляду заяви №7883162, зокрема вказано, що заповнення заяви відбулось 03.12.2023 о 03:10:17, а підписання договору 03.12.2023 о 03:25:53.
03 грудня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) №7883162.
Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику фінансовий кредит у сумі 18000 грн., строком на 105 днів до 17 березня 2024 року зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 0,83 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно з п.п.6.1, 6.2 кредитного договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан». Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника.
За змістом п.6.3 вказаного договору позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору.
В додатку №1 до договору сторонами визначений графік платежів, згідно з яким позичальник мав повернути суму кредиту з нарахованими відсотками та комісією в розмірі 77841 грн.
Згідно з платіжним доручення №116785611 від 03 грудня 2023 року платник ТОВ «Мілоан» здійснив переказ грошових коштів в розмірі 18000 грн. для отримувача ОСОБА_1 , банк отримувача - VISA, кредитний рах. № НОМЕР_1 , призначення платежу - згідно договору 7883162.
Таким чином, позивачем доведено факт укладення 03 грудня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит №7883162 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання.
А відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем доведено виникнення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 зобов`язальних правовідносин на відповідних договірних умовах, які були прийняті відповідачем, доведено факт надання відповідачу кредиту (позики).
При цьому, відповідач не надала ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження того, що на її картку за спірний період не зараховувалися кредитні кошти у розмірі 18000 грн.
Позивачем на підтвердження своїх вимог було надано відомість ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за договором №7883162 від 03 грудня 2023 року, з якої вбачається, що 03 грудня 2023 року надано кредит у розмірі 18000 грн. та з 04 грудня 2023 року відповідачу нараховувалися проценти за п.1.5.2 договору, а з 19 грудня 2023 року також і за п.1.6, п.2.3.1.1 договору.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконала, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість за тілом кредиту, процентами та комісією.
Оскільки матеріали справи не міститься доказів повернення відповідачем ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» отриманої у позику за вказаним договором суми позики у розмірі 17280 грн. та процентів у розмірі 40803,90 грн., а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вказаних сум.
З матеріалів справи вбачається, що договором передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, зокрема, за надання довідок щодо стану заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Оскільки позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитних договорів щодо обов'язку позичальниці щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі №752/4008/20.
Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованим. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги про те, що завищена фіксована сума відсотків є не справедливою в ціні договору по відношенню до будь-якого споживача та наносить шкоду, тобто заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами не є співрозмірною сумі кредиту, суперечать принципам розумності та добросовісності з посиланням на ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з умов кредитного договору проценти за користування кредитом нараховано відповідно до ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України, а відтак такі не є компенсацією за невиконання зобов'язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
При цьому, ОСОБА_1 не оспорювала укладений між нею та ТОВ «Мілоан» кредитний договір №7883162 від 03 грудня 2023 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що застосування денної процентної ставки у більшому розмірі, ніж визначено Законом України «Про споживче кредитування» порушує право споживача кредитних послуг, а тому при вирішенні даного спору, за таких обставин, підлягає врахуванню процентна ставка в максимальному розмірі, що імперативно обмежений Законом колегія суддів відхиляє, оскільки статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною четвертою та п`ятою щодо розрахунку денної процентної ставки та максимального розміру денної процентної ставки, який не може перевищувати 1% згідно із Законом №3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24грудня 2023 року, а договір про споживчий кредит було укладено 03 грудня 2023 року, тобто до набуття чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови договору не суперечили вимогам Закону як на час його укладення, так і на час його виконання.
Згідно з п.3.2.6. кредитного договору №7883162 від 03грудня 2023 року позикодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника.
26 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №105-МЛ, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №7883162 від 03 грудня 2023 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .
З витягу із Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог 105-МЛ від 26 квітня 2024 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором №7883162 на суму 58983,90 грн.
Згідно зі ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.
Надані позивачем вищезазначені докази підтверджують факт передачі ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до ОСОБА_1  за договором №7883162 від 03 грудня 2023 року.
Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором, а договір факторингу відповідачем не оспорювався, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.
Наведені обставини та докази у справі підтверджують, що відбулась заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору відступлення прав вимоги, а тому до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», перейшло право вимоги за договором №7883162 від 03 грудня 2023 року.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що строк передачі відступлення прав вимоги позивачем був пропущений, колегія суддів відхиляє, оскільки законодавством передбачено право кредитодавця відступити право вимоги як під час дії кредитного договору, так і після закінчення його дії за умови наявності невиконаного грошового зобов'язання.
Разом з тим, вирішуючи питання розподілу судових витрат та стягуючи з  ОСОБА_1  на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн., суд першої інстанції не врахував, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» задоволено частково, а тому відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
А відтак, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2422,40грн.підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнутого з ОСОБА_1 судового збору з 2422,40грн.до 2385,34 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що приймаючи до уваги часткове задоволення позову суд першої інстанції повинен був зробити розподіл між сторонами витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем пропорційно до задоволених вимог колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не вирішувалося питання стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, а відтак сторона відповідача не позбавлена права звернення до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1  - ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2025 рокузмінити, викласти другий абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №7883162 від 03 грудня 2023 року у сумі 58083 грн. 90 грн. та судові витрати в розмірі 2385 грн. 34 коп., а всього 60469 грн. 24 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

Головуючий:

Судді: