ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 301/3082/23
провадження № 61-12006св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
позивач - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Берегівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Мензак Юлієм Юлійовичем, на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2024 року у складі судді Даруди І. А. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Мацунич М. В., Фазикош Г. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У серпні 2023 року Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (далі - ДСГП «Ліси України) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08 серпня 2017 року між Державним агентством лісових ресурсів України, з одного боку, та  ОСОБА_1 , з іншого боку, був укладений контракт на термін із 10 серпня 2017 року до 09 серпня 2018 року.
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 08 серпня 2017 року № 258-к у порядку переведення за контрактом ОСОБА_1 був призначений на посаду директора Державного підприємства «Берегівське лісове господарство» (далі - ДП «Берегівське лісове господарство»); наказами від 12 червня 2018 року № 265-к та від 03 липня 2019 року № 342-к контракт від 08 серпня 2017 року був продовжений до 09 серпня 2019 року та 09 серпня 2022 року відповідно.
Згідно з наказом директора ДП «Берегівське лісове господарство» ОСОБА_1. від 30 січня 2018 року № 6-к звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України  ОСОБА_2 .
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 297/377/18 визнано незаконним наказ директора ДП «Берегівське лісове господарство» від 30 січня 2018 року № 6-к «Про звільнення головного економіста ДП «Берегівське ЛГ» ОСОБА_2 »; поновлено ОСОБА_2 на посаді головного економіста відділу економіки, обліку та звітності ДП «Берегівське лісове господарство» з 30 січня 2018 року та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 30 січня 2018 року до 19 жовтня 2020 року в розмірі 777 961,01 грн, моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.
Наказом директора ДП «Берегівське лісове господарство» ОСОБА_1. від 21 жовтня 2020 року № 57-к ОСОБА_2 був поновлений на посаді головного економіста відділу економіки, обліку та звітності ДП «Берегівське лісове господарство» з 30 січня 2018 року та фактично допущений до виконання посадових обов`язків із 21 жовтня 2020 року.
Постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 297/377/18 змінено постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови; викладено абзац п`ятий її резолютивної частини в новій редакції: «Стягнути з Державного підприємства «Берегівське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 січня 2018 року по 19 жовтня 2020 року в розмірі 777 961,01 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів; та 20 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди».
Платіжними інструкціями від 03 та 04 січня 2023 року ДП «Берегівське лісове господарство» виплатило ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 777 961,01 грн із утриманням з цієї суми та сплатою до відповідного бюджету податку на доходи фізичних осіб за ставкою 18 % у розмірі 140 032,98 грн та військового збору за ставкою 1,5 % у розмірі 11 669,42 грн відповідно до вимог Податкового кодексу України.
Крім того, згідно з платіжними інструкціями від 03 та 04 січня 2023 року на виплачений ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 777 961,01 грн ДП «Берегівське лісове господарство» нарахувало та сплатило до бюджету єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ставкою 22 % у розмірі 171 151,42 грн відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Постановою Берегівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11 січня 2023 року закінчено виконавче провадження № 70654125 з виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року в частині стягнення з ДП «Берегівське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 777 961,01 грн та 20 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.
У подальшому наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 06 грудня 2021 № 658-к достроково припинено трудовий договір із ОСОБА_1 та звільнено його з посади директора ДП «Берегівське лісове господарство», яке координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України; наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 13 грудня 2021 року № 684-к внесено зміни в пункт 1 наказу від 06 грудня 2021 року № 658-к «Про звільнення ОСОБА_1 » замінивши цифри «06 грудня 2021» цифрами «14 грудня 2021», у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 станом на 06 грудня 2021 року.
Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 301/100/22, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Вказаними судовими рішеннями встановлено незаконність звільнення ОСОБА_2 з вини ОСОБА_1 , як керівника ДП «Берегівське лісове господарство»; розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягав виплаті ОСОБА_2 , за період із 31 січня 2018 року до 19 жовтня 2020 року.
Крім того, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 у розмірі 777 961,01 грн, стягнутий на підставі постанови Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року з урахуванням змін, внесених постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 297/377/18, є базою для нарахування та сплати ДП «Берегівське лісове господарство», як роботодавцем, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за ставкою 22 % у розмірі 171 151,42 грн.
Із моменту виплати ДП «Берегівське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримання та сплати суми податків та зборів, нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у підприємства виникло право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_1 , як службової особи, винної в незаконному звільненні ОСОБА_2 .
Посилаючись на те, що добровільно вказану шкоду відповідач не відшкодував підприємству, позивач просив стягнути цю шкоду з ОСОБА_1 , загальний розмір якої становить 949 112,43 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДСГП «Ліси України», в особі філії «Берегівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», 949 112,43 грн матеріальної шкоди та 14 236,70 грн судових витрат.
Суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 був звільнений із порушенням закону на підставі наказу директора ДП «Берегівське лісове господарство» ОСОБА_1. від 30 січня 2018 року № 6-к, тому саме відповідач, як службова особа, яка підписала цей наказ про звільнення, має нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року за насідками розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мензака Ю. Ю. рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2024 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з судовим рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
23 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мензак Ю. Ю. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Заявник зазначає, що суди не врахували, що наказ про звільнення ОСОБА_2 мотивований скороченням чисельності та штату працівників і відповідний штатний розпис від 28 грудня 2017 року погоджений Закарпатським обласним управлінням лісового і мисливського господарства. 
Крім того, ОСОБА_1 , як директор ДП «Берегівське ЛГ», вносив подання до профспілкового комітету ДП «Берегівське ЛГ» про надання згоди на звільнення головного економіста ОСОБА_2 , на що профспілковий комітет надав згоду.
Відповідно, ні профспілковий орган не заперечував стосовно звільнення ОСОБА_2 , ні Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства не заперечувало стосовно погодження нового штатного розпису (тобто не заперечувало стосовно скорочення, у тому числі і посади ОСОБА_2 ).
Тобто ОСОБА_1 не одноосібно прийняв і виконав рішення про звільнення особи з роботи, ця процедура була виконана із рядом погоджень іншими органами.
Доводи інших учасників справи
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Іршавського районного суду Закарпатської області цивільну справу № 301/3082/23 за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Берегівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди.
Матеріали справи № 301/3082/23 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2026 року справу № 301/3082/23 призначено до судового розгляду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Суди встановили, що наказом директора ДП «Берегівське лісове господарство» ОСОБА_1. від 30 січня 2018 року № 6-к ОСОБА_2 був звільнений із роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, яка змінена постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року, встановлено факт незаконного звільнення ОСОБА_2 , поновлено його на посаді головного економіста відділу економіки, обліку та звітності ДП «Берегівське лісове господарство» з 30 січня 2018 року, стягнуто з ДП «Берегівське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 31 січня 2018 року до 19 жовтня 2020 року в розмірі 777 961,01 грн, із утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, та 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Постановою Берегівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11 січня 2023 року закінчено виконавче провадження № 70654125 з виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року в частині стягнення з ДП «Берегівське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 777 961,01 грн та 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Також установлено, що на суму сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 171 151,42 грн, про що свідчать платіжні інструкції від 03 та 04 січня 2023 року.
ОСОБА_2 був звільнений з посади на підставі наказу директора підприємства ОСОБА_1. від 30 січня 2018 року № 6-к «Про звільнення головного економіста ДП «Берегівське ЛГ» ОСОБА_2 ». 
Межі та підстави касаційного перегляду 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставою касаційного оскарження оскаржуваних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Позиція Верховного Суду 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу (пункт 8 частини першої статті 134 КЗпП України).
У статті 237 КЗпП України визначено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Про те, що відповідач, як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, неодноразово зазначалось Верховним Судом у постановах від 20 травня 2020 року у справі № 401/1387/17-ц (провадження  № 61-37363св18), від 20 червня 2019 року у справі № 462/8925/14 (провадження № 61-13847св18), від 06 грудня 2018 року у справі № 474/658/16-ц (провадження № 61-18198св18), від 10 жовтня 2018 року у справі № 371/1165/16-ц (провадження № 61-20542св18), від 23 квітня 2018 року у справі № 335/7848/15-ц (провадження № 61-1209св18).
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134, статті 237 КЗпП України матеріальна відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини службової особи.
Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 158/2727/20, від 17 липня 2024 року у справі № 439/362/22 провадження № 61-16371св23.
У справі, яка переглядається, суди встановили, що ОСОБА_2 був звільнений з посади на підставі наказу директора підприємства ОСОБА_1. від 30 січня 2018 року № 6-к «Про звільнення головного економіста ДП «Берегівське ЛГ» ОСОБА_2 ».
Так, постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, яка змінена постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року, встановлено факт незаконного звільнення ОСОБА_2 , поновлено його на посаді головного економіста відділу економіки, обліку та звітності ДП «Берегівське лісове господарство» з 30 січня 2018 року, стягнуто з ДП «Берегівське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 31 січня 2018 року до 19 жовтня 2020 року в розмірі 777 961,01 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, та 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Вказаним судовим рішенням, зокрема встановлено незаконність звільнення ОСОБА_2 з вини ОСОБА_1 , як керівника ДП «Берегівське лісове господарство».
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Зважаючи на те, що ОСОБА_2 звільнений із порушенням закону за наказом директора ДП «Берегівське лісове господарство» ОСОБА_1 від 30 січня 2018 року № 6-к, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу.
Посилання в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не одноосібно прийняв і виконав рішення про звільнення з роботи ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє, оскільки саме ОСОБА_3 , як посадова особа, видав та підписав, визнаний у подальшому судовими рішеннями незаконний наказ від 30 січня 2018 року, тому останній відповідно до положень статей 134, 237 КЗпП України несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяну підприємству.
Водночас колегія суддів не погоджується з висновками судів щодо стягнення з відповідача на відшкодування збитків єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за ставкою 22 % у розмірі 171 151,42 грн. 
На службову особу, яка винна у незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, покладається матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації, відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України.
У розумінні правової природи шкоди та змісту диспозиції цієї норми, прямою дійсною шкодою слід вважати грошові суми, виплачені підприємством, установою, організацією незаконно звільненому працівникові за період вимушеного прогулу.
Такого ж змісту роз`яснення міститься у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» .
Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у справі № 474/658/16-ц (провадження № 61-18198св18).
Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про ЄСВ).
Для осіб яким після звільнення з роботи нараховано середню заробітну плату за вимушений прогул згідно з рішенням суду, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована (згідно з частиною другою статті 7 Закону про ЄСВ).
Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій статті 7 Закону про ЄСВ, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача (частина четверта статті 7 Закону про ЄСВ).
Стягуючи з відповідача на користь позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за ставкою 22 % у розмірі 171 151,42 грн на відшкодування шкоди, заподіяної підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, помилково відніс до загальних витрат позивача по сплаті відповідної заробітної плати за час вимушеного прогулу й сплату ЄСВ, яка передбачена законодавством. При цьому судом не враховано, що працівник, який незаконно був звільнений, поновлений на роботі, відтак позивач повинен сплачувати за нього єдиний внесок як за працюючого робітника, тому підстав для покладення на відповідача відповідальності за виплату вказаної суми, як шкоди заподіяної підприємству, немає.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, колегія суддів вважає необхідним оскаржувані судові рішення в цій частині скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення частково постановлені без додержання норм матеріального та процесуального права. За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувані судові рішення в частині стягнення коштів у розмірі 171 151,42 грн підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у позові.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мензак Юлієм Юлійовичем, задовольнити частково.
Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Берегівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» коштів у розмірі 171 151,42 гривень скасувати.?
У задоволенні позову Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Берегівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 про стягнення 171 151,42 гривень відмовити.?
У решті рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун  	
	М. Ю. Тітов