Справа № 158/974/26
Провадження № 2-а/0158/29/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

19 березня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Костюкевича О.К.
за участю секретаря судового засідання – Хмілевської І.О.
представника позивача – Воробей П.О.
представника відповідача – Гіглюк Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в режимі відеоконференції, справу за адміністративним позовом громадянина російської федерації ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В

Адвокат Воробей П.О. в інтересах громадянина російської федерації ОСОБА_1 звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення за межі України.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.02.2026 року провідним спеціалістом Долинського сектору Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Оксаною Надіївською, прийнято рішення № 2617100100000704 про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач не погоджується з рішенням про його примусове видворення за межі території України, вважає його таким, що порушує його права, винесеним без врахування фактичних обставин справи та таким, що загрожує його життю і здоров`ю.
Вказує, що підставою для прийняття вказаного рішення слугувало те, що відносно ОСОБА_1 19.03.2021 року Долинським РВ УДМС України в Івано-Франківській області прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано покинути територію України у термін до 17.04.2021 року. Після закінчення вказаного терміну ОСОБА_1 не покинув територію України, ухилився від виїзду з території України, про що свідчать відомості з інтегрованої міжвідомчої інформаційно телекомунікаційної системи "Аркан". Відповідач в оскаржуваному рішенні зазначає, що станом на день прийняття рішення іноземець вказане рішення не виконав , перебуває в Україні незаконно, не має правових підстав для подальшого перебування в Україні, чим порушив вимог ст.4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"
Зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було документовано паспортом № НОМЕР_1 , виданим 19.09.2019 року, який дійсний до 19.09.2024 року.
При цьому у нього наявний внутрішній паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_2 , виданим ГУ МВС російської федерації по м. Санкт-Петербургу і Ленінградській області, а тому вважає, що твердження відповідача по справі, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не ідентифікований, не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи.
Вказує, що неодноразово звертався в усній формі до органів міграції, щодо вирішення питання щодо легалізації свого місця проживання на території України, проте безуспішно.
Посилаючись на вищевикладене, просить скасувати рішення №2617100100000704 від 24.0.2026 року Долинського сектору Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про примусове видворення за межі території України громадянина російської федерації – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.03.2026 року відкрито провадження у даній адміністративній справі за окремою категорією термінових справ. Визначено відповідачу п`ятиденний строк для надання відзиву на позовну заяву.
12.03.2026 року від представника відповідача Гіглюк Н.П. до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки вважає, що позивач звернувся до суду із пропуском десятиденного строку звернення до суду; клопотання про поновлення строку на звернення до суду не заявляв.
19.03.2026 року представником відповідача Гіглюк Н.П. до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого заявлені позовні вимоги не визнає. Вказує, що доводи позивача ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин справи та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Зазначає, що твердження позивача не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, натомість оскаржуване рішення Долинського відділу ЗМУ ДМС було прийняте в межах повноважень, на підставі та на виконання законодавства України з питань незаконного перебування іноземців на території України та протидії нелегальній міграції. Крім того зазначила, що 13.03.2026 року ОСОБА_1 видворено за межі України. Посилаючись на вищевикладене, в задоволені позову просить відмовити.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.03.2026 року, постановленою судом без оформлення окремого документа, в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду – відмовлено.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Воробей П.О. в судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. 
Представник відповідача Гіглюк Н.П. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила. Посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просила в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин..
При цьому відповідно до ч.1 цієї ж статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянином російської федерації, його ідентифіковано та підставі паспорта громадянина російської федерації № НОМЕР_2 , виданим ГУ МВС російської федерації по м. Санкт-Петербургу і Ленінградській області (а.с. 6 – зворотня сторона).
24.02.2026 року провідним спеціалістом Долинського відділу ЗМУ ДМС Оксаною Надіївською, прийнято рішення № 2617100100000704 про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28).
З вищезазначеного рішення вбачається, що 24.02.2026 року працівниками Долинського відділу ЗМУ ДМС виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при перевірці документів якого та проведення опитування встановлено, що відносно даного громадянина 19.03.2021 року Долинським РВ УДМС України в Івано-Франківській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або до третьої країни та зобов`язано покинути територію України у термін до 17.04.2021 року, яке ОСОБА_1 не виконав, територію України не покинув. 
За невиконання вказаного рішення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.02.2026 року затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, терміном на шість місяців.
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на території України, порушуючи міграційне законодавство України, жодних дій щодо своєї легалізації та оформлення документів на право перебування в Україні не вчиняв, до підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту до моменту подання даного позову до суду та його затримання офіційно в письмовій формі не звертався. 
Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд зазначає наступне.
Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI. Даний Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.
Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:
- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;
- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;
- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;
- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Згідно з Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за №806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Крім цього, варто наголосити, що факт проживання позивача протягом тривалого періоду часу на території України, жодним чином не дає підстав для недотримання позивачем вимог чинного законодавства України в сфері міграції, що також вбачається із правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18.03.2021 року у справі № 522/14416/18, від 23.01.2020 року у справі 343/2242/16, від 10.10.2019 року у справі № 340/2910/18 та від 12.08.2020 року у справі № 755/14023/17.
Статтею 8 КАС України закріплено принцип верховенства права та зазначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, практика якого є обов`язковою для застосування судами при вирішенні спорів у відповідності до вимог Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Отже, станом на дату винесення оскаржуваного рішення (24.02.2026 року) жодних правових підстав для перебування позивача в Україні не існувало, останній на вказану дату знаходився на території України з порушенням вимог чинного міграційного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Зі змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.
Подібний висновок про застосування норм права викладено у Постанові Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі № 754/2198/17.
Оскільки позивачем порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, останній без відповідних дозвільних документів проживав на території України після закінчення встановленого терміну його перебування, а також враховуючи відсутність обмежень і заборон на примусове видворення позивача, передбачених положеннями ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд приходить до висновку, що рішення № 2617100100000704 від 24.02.2026 року про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є правомірним та прийняте згідно вимог чинного законодавства. У відповідача були достатні правові підстави для прийняття спірного рішення від 24.02.2026 року про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства.
Крім того, судом встановлено та не заперечується сторонами, що 13.03.2026 року громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видворено за межі України. 
Доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 77, 79, 241-246, 288, 293 КАС України, суд, на підставі Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»,-

У Х В А Л И В

У задоволенні позовних вимог громадянина російської федерації ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення за межі території України – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , місце тимчасового перебування: АДРЕСА_1 ;
представник позивача: адвокат Воробей Петро Олексійович, діє на підставі доручення від 27.02.2026 року № 017/02.2/2216;
відповідач: Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, адреса: вул. Січових стрільців, 11, м. Львів, 4А; код ЄДРПОУ 45870769.
Повний текст рішення складений 24.03.2026 року.

Суддя Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич